ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/27485/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  24 травня 2021 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді                                          Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                             Костюк Л.О. та Пилипенко О.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,
   
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві, відповідач) з вимогами про визнання протиправними та скасування рішень відповідача від 28.04.2020 та від 09.10.2020; визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо перерахування позивачу щомісячного довічного грошового утримання з 19.02.2020; зобов`язання відповідача провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді Верховного Суду України у відставці ОСОБА_1 з урахуванням довідки Верховного Суду України від 04.03.2020 №64/0/21-20 про розмір суддівської винагороди щодо періоду з 19.02.2020 по 11.03.2020 включно та з урахуванням довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №140/0/21-20 від 14.07.2020 - щодо періоду від 12.03.2020, та здійснити виплати з урахуванням фактично сплачених сум; звернути до негайного виконання перераховану за один місяць суму щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що звертався до відповідача з заявами про перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання, які проігноровані відповідачем внаслідок чого порушено майнове право позивача на належне матеріальне забезпечення судді у відставці. Позивач вказує на те, що обставини неодноразового ігнорування відповідачем його права на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, без заперечення відповідачем самого права на такий перерахунок, є підставою для відновлення порушеного права шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії по перерахунку відповідно до відомостей довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №140/0/21-20 від 14.07.2020. Окрім того, позивач вказує на те, що з врахуванням дат винесення рішень Конституційним Судом України, які мають бути застосовані при вирішенні даної справи, - перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання має бути проведений з врахуванням двох довідок про розмір суддівської винагороди: довідки Верховного Суду України від 04.03.2020 №64/0/21-20 про розмір суддівської винагороди щодо періоду з 19.02.2020 по 11.03.2020 включно, та довідки №140/0/21-20 від 14.07.2020.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в м. Києві подано  апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що визнання Конституційним Судом України неконституційним положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих і   перехідних положень Закону №1402-VIII   не усуває розбіжностей щодо порядку обчислення розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці для суддів, які вийшли у відставку до дати набрання чинності цим Законом, та після цієї дати і залежно від проходження кваліфікаційного оцінювання. Окрім того, надані позивачем довідки підписані неуповноваженою особою
Крім того, у своїй скарзі апелянт наполягає на тому, що оскільки відповідно до норм статті 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII розмір складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді після 18.02.2020 не змінювався, відсутні підстави для перерахунку.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2021  відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не подавалося, що не перешкоджає розгляду справи на підставі наявних у ній документів, в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи,      колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує довічне грошове утримання судді у відставці.
Позивач 12.03.2020 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, станом на 19.02.2020р. До зазначеної заяви надав довідку Верховного Суду України від 04.03.2020 №64/0/21-20 про розмір суддівської винагороди, визначений станом на 19.02.2020. Заява позивача про необхідність перерахунку розміру довічного утримання обґрунтована змінами в   складових оплати праці працюючого судді.
У відповідь на заяву відповідачем направлено лист від 28.04.2020 р. з відмовою у перерахунку розміру довічного утримання, мотивований тим, що відповідно до положень   статті142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VIII розмір складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, після 18.02.2020 не змінювався, тому підстави для перерахунку відсутні.
Позивач 06.10.2020 р. повторно звернувся до відповідача, надавши довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №140/0/21-20 від 14.07.2020 за підписом в.о. Голови Верховного Суду України, проте у відповідь отримав відмову у перерахунку з тих підстав, що   довідка підписана неналежною особою, оскільки Верховний Суд України перебуває у стані припинення, а в.о. Голови Верховного Суду України не уповноважений на підписання подібних довідок.      
Вважаючи відмови відповідача та їх підстави протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції від 26 лютого 2021 року, колегія суддів виходить з положень Конституції України,   Законів України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, «Про внесення змін до   Закону України «Про судоустрій і статус суддів»   та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування»   від 16.10.2019 №193-IX (далі - Закон № 193-IX).
Так, відповідно до частини другої   статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
У частині першій   статті 46 Конституції України   закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною першою   статті 126 Конституції України   визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується   Конституцією   і законами України. Підставою для звільнення судді є, зокрема подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначено   Законом №1402-VIII.
Відповідно до пункту 2 розділу   ХІІ   Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII   визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом,   Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
Частиною першою   статті 142 Закону №1402-VIII   визначено, що суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених   Законом №1402-VIII, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.
Частиною третьою   статті 142 Закону №1402-VIII   передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно з частиною третьою   статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Розділом ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII встановлено особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Пунктом 22 зазначеного розділу передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим   Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності   Законом №1402-VIII   пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень   Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI. До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень   Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів»   (пункт 23 розділу   ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).
Законом України від 16.10.2019 №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», що набрав чинності 07.11.2019, виключено пункти 22, 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення», якими передбачалося, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим   Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень   Закону України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».
Пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII установлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, визначеному цим   Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим   Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності   Законом №1402-VIII   розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень   Закону України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного   Закону.
Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020   визнані такими, що не відповідають   Конституції України   (є неконституційними), положення пункту 25 розділу   ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII   зі змінами.
У вказаному рішенні КС України зазначено, що судді, які вже перебувають у відставці, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному   Законом №1402-VIII. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.
Отже,   Законом №1402-VIII   запроваджено різний правовий підхід та порядок грошового забезпечення суддів у відставці, а саме: по-різному визначено порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, залежно від проходження ними кваліфікаційного оцінювання суддів, без урахування при цьому періоду виходу у відставку (до запровадження кваліфікаційного оцінювання, чи після цього).
Втім, положення   Закону №1402-VIII   у цій частині 18.02.2020 визнані Конституційним Судом України неконституційними, а тому не підлягають до застосування з вказаної дати і, відповідно, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020   Закон №1402-VIII   не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
У вказаному рішенні Конституційний Суд зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої   статті 126 Конституції України).
Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини   Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).
Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесяти п`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному   Законом № 1402-VIII.
У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.
Разом з тим, підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 у зразковій справі №620/1116/20, а також від 06.03.2019 у справі №638/12586/16-а та від 11.02.2020 у справі №200/3958/19-а та, відповідно до частини п`ятої   статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов`язковим для застосування при розгляді апеляційним судом цієї справи.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновки суду першої інстанції, що з 19.02.2020р. (наступного дня з дати   ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020)   у позивача виникло право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до   вимог   Закону № 1402-VIII.
При цьому, підпунктом 4 пункту 24   Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII   передбачено, що розмір посадового окладу судді з 01.01.2020 становить для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Тобто, факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді відбувся станом саме на 1 січня відповідного року.
Отже, відмова ГУ ПФУ в м. Києві щодо перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є протиправною, а розмір щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 підлягає перерахунку на підставі виданої довідки.
Вказана правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду у зразковій справі №620/1116/20 від 16.06.2020.
Стосовно доводів відповідача про те, що подана довідка Верховного Суду України про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 04.03.2020 №64/0/21-20 підписана не уповноваженою особою, то колегія суддів зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020      у справі №2-р/2020 визнано не конституційним п.7 розділу ХІІ Прикінцеві і   перехідні положення      Закону України №1402-VIII   щодо ліквідації      Верховного Суду України.
Фактичного припинення Верховного Суду України не відбулося, тому обґрунтування відмови ГУ ПФУ в м. Києві у перерахунку розміру грошового утримання позивача щодо неналежного підпису на довідці є безпідставними, а сама відмова підлягає скасуванню.
При цьому, надаючи правову оцінку статусу державного органу, відповідач перевищив свої повноваження та діяв у даному випадку поза   межами визначеної   законом   компетенції, чим порушив норму пункту 1 частини другої   статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.      
Колегія суддів, як і суд першої інстанції вважає належним способом відновлення порушеного права позивача - зобов`язання відповідача вчинити дії щодо перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до відомостей довідки про суддівську винагороду №140/0/21-20 від 14.07.2020.
З урахуванням дат винесення рішень Конституційним Судом України, а саме: рішення від 18.02.2020      у справі №2-р/2020 та від 11.03.2020 №4-р/2020, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивачу має бути проведений з врахуванням двох довідок про розмір суддівської винагороди. Зокрема, за наслідками   рішення Конституційного Суду України від 11.03.2020 №4-р/2020   у справі за конституційним поданням Верховного Суду, і з 12.03.2020 відповідно збільшився розмір суддівської винагороди судді Верховного Суду, оскільки збільшилась база для його обрахування з 55 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, до 75. Відповідно, з 12.03.2020 збільшився і розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Тому у відповідача виник обов`язок в автоматичному перерахуванні розміру такого утримання. Зазначений висновок слідує з п.16 зазначеного   рішення Конституційного Суду України від 11.03.2020 №4-р/20.
Також колегія суддів зазначає, що довічне грошове утримання судді у відставці, як гарантована щомісячна грошова виплата та вид соціального забезпечення, є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до         Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Стаття 1 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, у редакції протоколів № 11 та № 14 (04 листопада 1950 року), визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Стаття 1 Першого протоколу до      Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод                  визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених                  законом                  і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) від 26 червня 2014 року Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).
Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» (Stretch v. The United Kingdom № 44277/98).
Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 № 17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011).
Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що не проведення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці позивачу на підставі та у порядку, визначеному Законом України «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VIII,   чинним на момент звернення позивача із заявами   про перерахунок, є втручанням у його майнові права у розумінні статті 1 Першого протоколу.
Твердження апелянта про те, що до позивача підлягають застосуванню положення   статті 142 Закону №1402-VIII, судова колегія відхиляє, оскільки, як було вказано вище, відповідні норми   Закону №1402   визнані неконституційними. При цьому, апеляційний суд також зазначає, що питання суддівської винагороди та, зокрема, грошового забезпечення судді у відставці, неодноразово були предметом дослідження Конституційного Суду України.
Так, Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 №18-рп/2011, досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», зазначив, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. Конституційний суд України зазначив про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У   Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013   (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені   Конституцією      та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх правових підстав для задоволення позову в цій справі та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до   статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року - без змін.
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до   статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями   242-244,   250,   308,   311,   315,   316,   321,   322,   325,   328,   329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені статтями 328-331 Кодексу адміністративного  судочинства України.

Суддя-доповідач                                                                   О.М. Кузьмишина

Судді:                                                                                 Л.О. Костюк

                                                                                          О.Є. Пилипенко