27.05.21
22-ц/812/897/21
Провадження №22-ц/812/897/21
ПОСТАНОВА
Іменем України
27 травня 2021 року                                                        м. Миколаїв
                                                                    справа № 473/4809/14-ц
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.
суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О., 
із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,
переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, постановлену 23 березня 2021 року суддею Вуїв О.В., повний текст якої складений цього ж дня,
       У С Т А Н О В И В:        
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Вознесенського МРВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Вознесенського МВ ДВС ПМУМЮ (м. Одеса).
Заявник вказував, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2014 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини його заробітку (доходу). У 2014 році ОСОБА_2 пред`явила виконавчий лист до примусового виконання у Вознесенський МРУЮ. З січня 2016 року він разом з дружиною примирились та почали жити разом, у зв`язку з чим виконавче провадження за заявою дружини про повернення виконавчого листа без виконання було закрите. 
13 листопада 2020 року головним державним виконавцем Вознесенського МРВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кириловим Ю.С. повторно відкрито виконавче провадження № 63548361 з примусового виконання судового рішення на підставі дубліката виконавчого листа. 01 листопада 2020 року виконавцем здійснено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, згідно якому за період з 01 січня 2014 року по 02 лютого 2021 року вона становить 72 064грн.67 коп.
ОСОБА_1 вважає зазначений розрахунок неправильним, вказуючи на те, що до 2020 року проживав разом з ОСОБА_2 і донькою, утримання доньки було покладено повністю на нього. В цей період з власної ініціативи ним було сплачено в липні 2016 року - 1497 грн, у 2019 році, а саме за квітень- 2000 грн, травень-1800 грн, червень-2010 грн 05 коп., липень- 2010 грн 05 коп., вересень-1807 грн, жовтень-1809 грн 05 коп., грудень- 1809 грн 05 коп, у 2020 році: січень- 2320 грн 66 коп, лютий-2211 грн 06 коп., березень- 2222 грн18коп, квітень- 2211 грн 06 коп., травень 2222 грн 17 коп., червень 2211 грн 06 коп., а всього на суму 26 140 грн 39 коп. Вважає, що ця сума повинна бути врахована в заборгованість по аліментам. 
Крім того, на думку ОСОБА_1 , виконавець повинен нараховувати заборгованість з 13 листопада 2020 року, тобто з дня пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати неправомірним здійснений держвиконавцем розрахунок заборгованості зі сплати аліментів та зобов`язати головного державного виконавця Вознесенського МРВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кирилова Ю.С. провести перерахунок заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні № 63548361 та врахувати в розрахунок суму 26 140грн.39 коп.
Стягувач ОСОБА_2 просила відмовити в задоволенні скарги, вказуючи на безпідставність тверджень заявника про добровільне погашення частини заборгованості по сплаті аліментів, що виникла до 06 січня 2016 року, а також матеріального утримання доньки за період з 06 січня 2016 року по 13 листопада 2020 року. 
Головний державний виконавець Вознесенського МРВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні скарги, вказуючи на те, розрахунок заборгованості по аліментам здійснено з врахуванням встановленого судовим рішенням строку стягнення, з врахуванням здійснених боржником платежів про сплату по аліментам, які були підтверджені належними доказами, а також вимог відповідно закону.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 березня 2021 року поновлено ОСОБА_1 строк на подачу скарги на дії головного державного виконавця Вознесенського МВ ДВС ПМУМЮ (м. Одеса). Скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Вознесенського МВ ДВС ПМУМЮ (м. Одеса) Кирилова Ю.С. щодо складення розрахунку заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні №63548361 в частині включення до розрахунку періоду з 13 жовтня 2014 року по 06 січня 2016 року. Зобов`язано головного державного виконавця Кирилова Ю.С. усунути порушення шляхом складання розрахунку заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні №63548361 без включення до розрахунку заборгованості за період з 13 жовтня 2014 року по 06 січня 2016 року.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на незаконність ухвали суду першої інстанції в частині відмови у визнанні неправомірними дій головного державного виконавця, просив її скасувати та задовольнити скаргу в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що ним було доведено, а колишньою дружиною не спростовано той факт, що в період з 06 січня 2016 року по 01 липня 2020 року він належним чином виконував свої батьківські обов`язки по відношенню до дочки ОСОБА_3 , матеріально її забезпечував, а тому підстав для нарахування заборгованості за вказаний період у державного виконавця не було, а суд відмовивши у визнанні неправомірними дій державного виконавця в частині складення розрахунку за цей період фактично поклав подвійний тягар щодо утримання дочки. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та ухваленою без порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що з початку звернення виконавчого листа до виконання ОСОБА_2 сплачував аліменти нерегулярно та не в повному обсязі, а в період сумісного проживання утримання дитини було повністю на ній. 
В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 , підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.
Від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без її участі. Також у заяві вона підтримала свої заперечення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просила залишити в силі ухвалу суду.
Головний державний виконавець Кирилов Ю.С. також надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та ухвалити рішення на розсуд суду.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на нижчевикладене.
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 жовтня 2014 року до її повноліття.
22 жовтня 2014 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області на виконання вказаного судового рішення було видано виконавчий лист № 473/4809/14-ц. Даний виконавчий лист було пред`явлено стягувачем до відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції 23 жовтня 2014 року та 24 жовтня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 06 січня 2016 року дане виконавче провадження було завершено на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого листа.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2020 року була задоволена заява ОСОБА_2 про видачу дублікату виконавчого листа на підставі рішення цього ж суду від 22 жовтня 2014 року замість втраченого.
13 листопада 2020 року головним державним виконавцем Вознесенського МРВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кириловим Ю.С. повторно відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового рішення, в межах якого виконавцем здійснено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів. Згідно розрахунку заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з 13 жовтня 2014 року по 01 лютого 2021 року становить 72 064,67 грн.
Апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності рішення суду в частині визнання неправомірними дій головного державного виконавця та покладення на нього обов`язку усунути порушення шляхом складання розрахунку заборгованості по аліментам без заборгованості за період з 13 жовтня 2014 року по 06 січня 2016 року, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в цій частині рішення апеляційним судом не переглядалось.
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 в іншій частині заявлених ним вимог, суд першої інстанції вважав, що матеріали справи та виконавчого провадження № 63548361 не містять достатніх та допустимих доказів, що з 06 січня 2016 року по 01 лютого 2021 року боржник щомісячно виконував обов`язки по сплаті на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 аліментів у визначеному рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2014 року розмірі, а стягнення аліментів за період, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання, відповідає вимогам Закону.
Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним Кодексом. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісячно.
Приписами ч. 1 ст. 194 СК України встановлено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.
Відповідно до положень пунктів 3, 4 Розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.
Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів обчислюється виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із:
звіту про здійснені відрахування та виплати;
квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником;
заяв та (або) розписок стягувача;
інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості;
інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.
Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання.
З огляду на вищевикладені вимоги закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність дій державного виконавця обраховувати заборгованість за аліментами у тому числі і за час, що передував повторному пред`явленню ОСОБА_2 виконавчого листа про стягнення аліментів до виконання (в межах десятирічного строку).
За такого доводи апеляційної скарги щодо неправомірності таких дій державного виконавця є безпідставними.
З матеріалів виконавчого провадження, дослідженого судом апеляційної інстанції вбачається, що при складанні розрахунку заборгованості державним виконавцем були враховані надані ОСОБА_1 квитанції про перерахування ОСОБА_2 коштів в період 2019-2020 років. 
Надані ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції копії квитанцій про перерахування ОСОБА_2 коштів у 2019-2020 роках є тими ж самими, що були враховані державним виконавцем при обчисленні заборгованості. 
Надані апелянтом у суді апеляційної інстанції копії квитанцій про перерахування ОСОБА_2 коштів у 2021 році на сплату аліментів за листопад 2020 року –січень 2021 року не свідчать про неправомірність дій державного виконавця при складенні розрахунку, оскільки на час складання спірного розрахунку такі документи виконавцю не були надані, проте це не перешкоджає врахуванню цих платежів державним виконавцем за умови надання їх йому боржником.
З позовом про повне або часткове звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами судами не ухвалювалося.
Посилання ОСОБА_1 на належне виконання ним батьківських обов`язків та матеріального забезпечення доньки ОСОБА_3 у період спільного проживання з ОСОБА_2 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, як зазначено вище, пунктами 3, 4 Розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень розрахунок заборгованості зі сплати аліментів обчислюється виконавцем на підставі певних документів, зокрема квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником, заяв та (або) розписок стягувача. Проте такі документи, окрім врахованих державним виконавцем, боржником не були надані, а тому вчиняючи оскаржувані дії головний державний виконавець Кирилов Ю.С. діяв відповідно до закону, в межах наданих йому повноважень.
Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановлює ухвалу про відмову в задоволенні скарги. 
З огляду на викладене, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог скарги щодо визнання дій виконавця зі складання спірного розрахунку заборгованості за аліментами за період з 06 січня 2016 року по 01 лютого 2021 року неправомірними.
Таким чином колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому підлягає залишенню без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.367, 375, 381, 382 ЦПК України,суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 березня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий                                                               В.В. Коломієць

Судді:                                                                         О.О. Данилова

Н.О. Шаманська
  
Повний текст постанови складено 02 червня 2021 року