ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 травня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/2579/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року  у справі №160/2579/21  за позовом   ОСОБА_1   до  Головного управління ДПС у Дніпропетровській області   про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,- 
ВСТАНОВИВ:

22.02.2021 ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просила:
поновити строк на оскарження податкового повідомлення-рішення Лівобережної об`єднаної державної податкової інспекції міста Дніпропетровська (Самарський район) за формою “Ф” № 2487 від 08 травня 2015 року;
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Лівобережної об`єднаної державної податкової інспекції міста Дніпропетровська (Самарський район) за формою “Ф” № 2487 від 08 травня 2015 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2021 позовна заява повернена позивачці на підставі п. 1    ч. 4    ст. 169 КАС України, оскільки позивачка не усунула недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 17.03.2021, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 
Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України, як застосована судом першої інстанції, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.02.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 2487 від 08 травня 2015 року  залишено без руху. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 робочих днів з моменту отримання копії даної ухвали шляхом надання до канцелярії суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку та наданням до суду копії конверта з рекомендованим повідомленням про вручення, які направлені позивачу як додатки до листа-відповіді ГУ ДПС у Дніпропетровській області № 118604/10/04-36-04-12 від 28.12.2020.
На виконання ухвали від 25.02.2021 позивачем надано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій зазначено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення позивачу вручено не було. 
22 грудня 2020 року представник позивача звернувся до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  з адвокатським запитом про видачу податкового повідомлення-рішення за формою “Ф” від 08.05.2015 № 2487-15, що підтверджено копією адвокатського запиту. 28.12.2020 ГУ ДПС у Дніпропетровській області надало відповідь № 118604/10/04-36-04-12 та видано копію податкового повідомлення-рішення за формою “Ф” від 08.05.2015 року № 2487-15. 
Посилаючись на те, що про існування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення позивачу стало відомо лише у грудні 2020 року, ОСОБА_1 просила поновити строк на оскарження податкового повідомлення-рішення Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська (Самарський район) за формою “Ф” від 08.05.2015 № 2487. Крім того, позивачка звернула увагу суду, що податкове повідомлення-рішення складено на прізвище ОСОБА_2 , конверт та рекомендоване повідомлення також на прізвище ОСОБА_2 , в той час, як прізвище позивача ОСОБА_2 було змінено ще у 2013 році на прізвище ОСОБА_3 на підставі  рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2013 року у справі № 206/2061/13-ц.
Повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того,  що  позивачем без поважних причин пропущений строк на подання адміністративного позову.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Частиною першою  статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі  КАС України) встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини 3  статті 122 КАС України  для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до п.56.18 ст.56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених  статтею 102  цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
Згідно приписів п.58.3 ст.58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.
Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.
За приписами п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені  статтею 66  цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата (п.42.3 ст.42 ПК України).
Відповідно до п.45.1 ст. 45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.
Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.
За правилами  п.70.7 ст.70 ПК України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Отже, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що  надіслано фізичній особі, якщо його надіслано на адресу за місцем проживання (податковою адресою) або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи, при цьому податковою адресою платника податків – фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. 
Апеляційний суд також враховує правовий висновок, викладений в постанові Верховного   Суду від 12.02.2020 у справі  №826/17798/18, що контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.
Таким чином, обов`язок щодо повідомлення контролюючого органу про зміну даних, які вносяться до облікової картки, покладено саме на фізичну особу  - платника податків, тобто на позивача.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 01.07.2015 податкове повідомлення-рішення  за формою “Ф” від 08.05.2015 № 2487-15 направлено відповідачем рекомендованим листом  з повідомленням про вручення на адресу АДРЕСА_1 , яка є зареєстрованим місцезнаходженням позивача. 
Вищезазначене поштове відправлення повернулося на адресу податкового органу без вручення адресату із відміткою «за закінченням терміну зберігання» 08.08.2015 (а.с. 16).
Приймаючи до уваги, що податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» № 2487 від 08 травня 2015 року направлено 01.07.2015 на адресу позивачки, за якою вона зареєстрована і на теперішній час, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що вказане податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків ще у 2015 році. 
Посилання позивачки на невірне зазначення контролюючим органом на поштовому відправленні прізвища позивачки, яке  змінено ще у 2013 році, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги в якості доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, оскільки, по-перше, це не є помилкою контролюючого органу, крім того, вказана обставина не впливає на правильність визначення податкової адреси платника податків – позивача, тому  не може слугувати підставою для поновлення строку звернення до суду з позовом.
Частинами 1 та 2 статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року  визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Також аналіз наведених норм свідчить про, що повернення позовної заяви  у зв`язку з пропуском строку звернення до суду може мати місце тільки при встановленні  обставин щодо початку перебігу строку звернення до суду, зокрема, обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів; та з`ясування причин пропуску цього строку.
Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 29.09.2020 року по справі № 607/15001/16-а, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5  ст. 242 КАС України.
В спірному випадку оскаржуване податкове повідомлення-рішення в силу положень п.58.3 ст.58 ПК України вважається врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення, а саме: 08.08.2015, тому саме з цього моменту слід обраховувати строк звернення до суду.
Враховуючи встановлені обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведені позивачем підстави пропуску звернення до суду з позовом, не є поважними та не підтверджують наявність об`єктивних причин для неможливості своєчасного звернення до суду.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Зважаючи на встановлені обставини справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми права, передбачені ст. 320 КАС України підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 320, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року  у справі №160/2579/21  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку та строки, встановлені ст.ст.328,329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко