ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1081/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №701/1240/20 Категорія: 	Маренюк В. Л. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       02 червня 2021 року  м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Гончар Н.І., Сіренко Ю.В.	

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач (скаржник) – ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Волошина М.Г. на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 29.03.2021 (повний текст складено 04.04.2021, суддя в суді першої інстанції Маренюк В.Л.) у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

 
в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася у грудні 2020 року до суду з позовом, яким, після уточнення позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 7743,10 грн., мотивуючи про наявність прострочення сплати аліментів відповідачем на утримання доньки сторін.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 29.03.2021 позов у справі задоволено повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача 7062,90 грн. пені за прострочення сплати аліментів. При цьому суд виходив з того, що відповідач невчасно, без поважних причин, сплачує аліменти, що є підставою для нарахування пені на прострочені платежі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача адвокат Волошин М.Г. подав 04.05.2021 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновків суду, просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження не визначив строк для подання відзиву на позов. Суд не мав права приймати до розгляду уточнення позовних вимог, зроблені позивачем після першого судового засідання у справі, розгляд якої неодноразово відкладався. Розрахунок заборгованості, доданий до уточненої позовної заяви, не може братися судом до уваги, оскільки його подано всупереч вимог процесуального законодавства не при зверненні до суду з позовною заявою. Пеня по аліментам може бути стягнута лише в разі наявності вини особи, однак в даному випадку відповідач ніде не працює (як і на час прийняття рішення про стягнення аліментів), що об`єктивно перешкодило йому вчасно сплачувати аліменти. Заборгованість по аліментам виникла, оскільки відповідач не знав, що державний виконавець визначає йому розмір аліментів, як офіційно працюючому, беручи за основу розмір заробітної плати в середньому по району. Лише завдяки тимчасовим підробіткам відповідач мав змогу сплачувати аліменти. У відповідача у 2018 році помер батько, а баба потребує допомоги, так як є онкохворою. Суд помилково вказав про повне задоволення позовних вимог у справі, стягнувши 7062,90 грн. пені, у той час як було заявлено вимоги про стягнення 7743,10 грн. пені. 

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інтонації залишити без змін, вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З урахуванням наведеного, розгляд цієї справи про стягнення пені по аліментах на суму 7062,90 грн. проводиться у порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що 09.10.2017 рішенням Маньківського районного суду Черкаської області у справі №701/762/17-ц задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 / 4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 16.08.2017. 
Це рішення суду набрало законної сили 28.10.2017.
15.12.2017 державним виконавцем Балицькою Н.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №55391575 на підставі виконавчого листа №701/762/17-ц, виданого 31.10.2017 на виконання вказаного рішення суду про стягнення алментів.
Державним виконавцем Гайворонського РВ ДВС південно - східного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Балицькою Н.С. винесено:
- постанову про арешт майна боржника від 16.03.2018;
- постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 20.12.2019;
- постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 20.12.2019;
- постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 20.12.2019;
- постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користуванні вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 20.12.2019.
Внесено відомості про відповідача як боржника до Єдиного реєстру боржників від 20.12.2019.
На відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення, на підставі ч.1 ст. 183-1 КУпАП, у зв`язку з наявністю заборгованості по сплаті аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.
Загальна сума заборгованості відповідача по аліментам згідно розрахунку державного виконавця Капійчук Н.С. становить 24934,95 грн.
За розрахунком пені, виконаним державним виконавцем Капійчук Н.С. розмір пені за прострочення сплати аліментів з листопада 2017 року по лютий 2021 року складає 7062,90 грн.
Позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів є предметом спору в цій справі. Правовідносини сторін у справі, які виникли на підставі викладених фактичних обставин, мають наступне правове регулювання.
Відповідно до ст. 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за змістом ст. 181 СК України – такий обов`язок може бути реалізовано у виді щомісячної (тобто періодичної чи систематичної) сплати аліментів.
Згідно ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості по аліментам з вини особи, яка зобов`язана їх сплачувати за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
ВП ВС у постанові від 03.04.2019 у справі №333/6020/16-ц вказала, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
За положеннями ст. 181 СК України аліменти є періодичним платежем та повинен сплачуватися платником кожного місяця. У разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки за ст. 196 СК України.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Отже зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Також згідно п.22 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. 
З системного аналізу встановлених при розгляді цієї справи фактичних обставин та вищенаведеного правового регулювання слідує, що суд першої інстанції у даній справі вірно прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у справі про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, врахувавши розмір боргу по аліментах та періоди прострочення їх сплати, що вбачаються з відповідних даних ДВС, які скаржником у цій справі по суті не оспорюються, як і не оспорюється наявність та розмір заборгованості по аліментах.
За обставин цієї справи апеляційний суд не може погодитися з доводами скаржника про те, що заборгованість по аліментах в нього виникла за відсутності вини, виходячи з такого. 
Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.
На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.
Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.
Вказаний висновок підтверджується наступним.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
Така правова позиція викладена в постанові ВС від 14.12.2020 у справі №661/905/19.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У даній справі скаржник знав про розмір аліментів, які мають сплачуватися ним на користь його доньки, з рішення суду від 09.10.2017 про стягнення аліментів, однак попри це не здійснював тривалий час пошук роботи з тим, щоб належним чином виконати свої зобов`язання по утриманню дитини у виді сплати аліментів.
При цьому скаржник не довів існування обставин, які б слугували підставою для висновку про відсутність його вини щодо виникнення боргу по аліментах, тобто свідчили б про виникнення такої заборгованості не внаслідок дій чи бездіяльності платника аліментів.
Вказівки скаржника на те, що в нього у 2018 році помер батько, а баба потребує допомоги, так як є онкохворою, не усуває його обов`язок сплачувати аліменти на утримання дитини, який ним неналежним чином виконується протягом тривалого періоду часу, а не лише в період можливого впливу вказаних обставин. 
Апеляційний суд враховує, що відповідач не довів наявність об`єктивних перешкод для влаштування на постійну роботу, враховуючи тривалий період прострочення сплати аліментів з 2017 по 2021 роки. 
Доводи скаржника про те, що заборгованість по аліментам виникла, оскільки він не знав, що державний виконавець визначає йому їх розмір, як офіційно працюючому, беручи за основу розмір заробітної плати в середньому по району, не доводять відсутності вини в платника аліментів по їх сплаті, адже питання про неправомірність відповідних розрахунків виконавця платник аліментів перед судом не порушував.
Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження не визначив строк для подання відзиву на позов, враховуючи можливість сторони викласти свої міркування з приводу наявного спору у тому числі при апеляційному перегляді справи, а також в судовому засіданні в суді першої інстанції, не може свідчити про вирішення спору у справі судом з істотним порушенням вимог процесуального права.
Вказівка скаржника на те, що суд не мав права приймати до розгляду уточнення позовних вимог, зроблені позивачем після першого судового засідання у справі, розгляд якої неодноразово відкладався, у тому числі за клопотаннями сторони відповідача, має бути відхилена, оскільки в даному випадку має значення час складення державним виконавцем розрахунку заборгованості.
Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що розрахунок заборгованості, доданий до уточненої позовної заяви, не може братися судом до уваги, оскільки його подано всупереч вимог процесуального законодавства не при зверненні до суду з позовною заявою, адже відповідні відомості надані державним виконавцем вже у ході розгляду справи, що і вплинуло на відповідне уточнення позовних вимог позивачем.
Одночасно апеляційний суд враховує, що скаржник вірно вказав, що позовні вимоги у справі мають бути задоволені частково, а не повністю, як помилково вказав суд першої інстанції, адже згідно заяви від 23.03.2021 про уточнення позовних вимог позивач просила суд стягнути з відповідача 7743,10 грн. пені у той час, як судом стягнуто 7062,90 грн. пені.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Отже рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 29.03.2021 у даній справі належить змінити, вказавши в резолютивній частині, що позовні вимоги задоволено частково, та в частині розподілу судових витрат, вказавши, що до стягнення з відповідача на користь державного бюджету підлягає 765,13 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, оскільки позовні вимоги задоволено частково на 91 %. 
На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу, оскільки по суті вимоги про стягнення пені вирішено судом вірно.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу – задовольнити частково.
Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 29.03.2021 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів – змінити, вказавши в резолютивній частині, що позовні вимоги задоволено частково, та в частині розподілу судових витрат, вказавши, що до стягнення з відповідача на користь державного бюджету підлягає 765,13 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.
У решті рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 29.03.2021 в цій справі - залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 02.06.2021.

Суддя-доповідач

       Судді