Справа № 163/602/21  Провадження № 33/802/466/21 	Головуючий у 1 інстанції: Шеремета С. А. 	
Категорія: ч.4 ст.172-6 КУпАП 	Доповідач: Денісов  В. П.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2021 року                                                                 місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю прокурора – Артиш Н.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Кривошея А.М., розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 29 квітня 2021 року щодо нього, 

В С Т А Н О В И В:
Даною постановою  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП, із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні судового збору.
Згідно з постановою  ОСОБА_1 визнаний винним за те, що він, будучи старшим державним інспектором відділу митного оформлення №2 митного поста «Ягодин» Волинської митниці Держмитслужби, та, відповідно до підпункту «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, подав у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, недостовірні відомості, що відрізняються від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме: у Розділі 12 «Грошові активи» декларації не зазначив відомості про свої грошові активи – кошти, позичені третім особам, у розмірі 530426,29 гривень, чим порушив вимоги п.8 ч.1 ст.46 Закону України «Про запобігання корупції».
Не погоджуючись із судовим рішенням,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, у яких просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП.
В поданих запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить апеляцію залишити без задоволення, а рішення місцевого суду – без змін.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника Кривошея А.М., які підтримали апеляцію у повному обсязі та просили скасувати постанову судді і закрити провадження у справі, прокурора, яка апеляційну скаргу заперечила та просила постанову судді залишити без змін, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до положень ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Положення ст.280 КУпАП регламентують, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Вказані вимоги закону при винесенні постанови місцевим судом дотримані.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 05.03.2021 № 73, ОСОБА_1 , будучи старшим державним інспектором відділу митного оформлення №2 митного поста «Ягодин» Волинської митниці Держмитслужби, та, відповідно до підпункту «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, подав у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, недостовірні відомості, що відрізняються від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме: у Розділі 12 «Грошові активи» декларації не зазначив відомості про свої грошові активи – кошти, позичені третім особам, у розмірі 530426,29 гривень, чим порушив вимоги п.8 ч.1 ст.46 Закону України «Про запобігання корупції» (а.с.3-8).
Доведеність винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП, стверджується наказом Волинської митниці Держмитслужби від 19.12.2019 №131-о «Про призначення», відповідно до якого з 20.12.2019 ОСОБА_1 призначений на посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Ягодин» Волинської митниці Держмитслужби, із присвоєнням 8 ранг державного службовця (а.с.25).
Апеляційним судом встановлено, що згідно з ухвалою господарського суду Київської області від 27.04.2017 (справа № Б24/081-12) ОСОБА_1 визнано кредитором СТОВ «Юнайтед Гроуверс» з грошовими вимогами у розмірі 530426,29 грн. ОСОБА_1 позичив СТОВ «Юнайтед Гроуверс» зазначену суму коштів. За рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21.07.2008 (справа № 2-4038/08) за позовом ОСОБА_1 до СТОВ «Юнайтед Гроуверс» стягнена на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 529353,29 грн. 12.02.2010 Броварським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист за № 2-3270/09, на підставі якого було відкрите виконавче провадження. Після чого ОСОБА_1 , та СТОВ «Юнайтед Гроуверс» уклали мирову угоду про виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21.07.2008 у справі № 2-4038/08, відповідно до якої за згодою між позивачем та відповідачем в рахунок погашення боргу СТОВ «Юнайтед Гроуверс» передало у власність ОСОБА_1 п`ять земельних ділянок, державні акти на які в подальшому за позовом компанії «Аїсі кепітал Лімітед» до ОСОБА_1 були визнані недійсними. Оскільки рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21.07.2008 у справі № 2-4038/08 лишилось невиконаним, ОСОБА_1 звернувся до ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження. 28.11.2012 постановою ДВС було відкрите виконавче провадження за виконавчим листом №2/3270 від 12.02.2010 про стягнення з СТОВ «Юнайтед Гроуверс» на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 529353,29 грн. (ВП №35443029) та постановою від 31.01.2017 зупинене.
Тому твердження апелянта про те, що належний йому борг він отримав від боржника у вигляді 5 земельних ділянок, а тому не вказав такі відомості у декларації, є безпідставними, так як повністю спростовуються матеріалами справи.
Про вказані грошові активи – кошти, позичені третім особам, у розмірі 530426,29 гривень, ОСОБА_1 у поданій декларації за 2019 рік не вказав.
Крім того, в суді першої інстанції сам ОСОБА_1 факт недекларування коштів в сумі 530426,29 грн. підтвердив і просив закрити справу щодо нього у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с.158 зворот, абз.1).
Отже, матеріалами даної справи та особистими визнавальними поясненнями самого ОСОБА_1 в суді першої інстанції повністю спростовуються доводи сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП. 
Тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що у розділі 12 декларації ОСОБА_1 зазначив недостовірні відомості на загальну суму 530426,29 гривень, тобто в межах від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації за 2019 рік, чим порушив п.8 ч.1 ст.46 Закону України «Про запобігання корупції».
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП.
Що ж стосується доводів апелянта про необхідність закриття провадження у справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП, то вони є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах законодавства.
У науковій літературі під строком розуміють тривалість часу, з початком перебігу або із спливом якого правові норми пов`язують настання певних юридичних наслідків. При цьому строк розглядається у двох формах існування: позитивній (коли юридичні наслідки пов`язуються із спливом строку) і негативній (коли юридичне значення має саме перебіг строку). 
Як убачається зі змісту п.7 ст.247 КУпАП, законодавець розглядає встановлений строк у його позитивній формі, адже передбачає такі правові наслідки його спливу як закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Крім того, у наведеному випадку при визначенні початку перебігу вказаного строку законодавець використовує суб`єктивні та об`єктивні критерії. Використання об`єктивного критерію передбачає обчислення строку з моменту вчинення правопорушення, суб`єктивного – з моменту, коли уповноважена особа отримала чи повинна була отримати інформацію щодо порушення належного йому права, свободи чи охоронюваного законом інтересу.
При цьому для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв`язку з його спливом необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення – протиправної, винної дії чи бездіяльності.
Так, відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Тобто закриття провадження у справі за п.7 ст.247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення. Наявність можливого адміністративного правопорушення, не доведеного та не підтвердженого належними та допустимими доказами, не може бути достатньою підставою для закриття провадження у справі відповідно до п.7 ст.247 КУпАП.
Водночас слід враховувати, що однією з самостійних підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення законодавець визначає відсутність події і складу адміністративного правопорушення (п.1 ст.247 КУпАП). Тобто у разі якщо факту вчинення адміністративного правопорушення встановлено не буде, то провадження у справі підлягатиме закриттю на підставі п.1 (відсутність події і складу адміністративного правопорушення), а не п.7 ст.247 КУпАП (закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП).
Таким чином, на думку апеляційного суду, початок перебігу встановленого ст.38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення законодавець пов`язує з вчиненням адміністративного правопорушення, встановлення наявності або відсутності якого повинно здійснюватися при вирішенні питання про закриття провадження у справі.
Статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження за п.7 ст.247 КУпАП вказаний Кодекс не містить. Натомість, як зазначалось вище, застосування п.7 ст.247 КУпАП можливе у разі встановлення наявності протиправної винної дії чи бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення. 
Згідно із положеннями ч.4 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.  
Відповідно до п.7 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляджу справи про адміністративне правопорушення строків для накладення стягнення. 
Так, триваючими є правопорушення, які почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок або виконує його не повністю чи неналежним чином.
Триваюче правопорушення припиняється або виконанням регламентованих обов`язків, або притягненням винної особи  до відповідальності.    
Правопорушення, передбачене ч.4 ст.172-6 КУпАП, належить до категорії триваючих.
Як вбачається з матеріалів справи, адміністративне правопорушення вчинене 15.04.2020 (а.с.7).
Протокол про адміністративне правопорушення складений 05.03.2021 (а.с.3).
Постанова судді Луцького районного суду Волинської області прийнята 29.04.2021 (а.с.158).
Сторона захисту вказує, що з моменту виявлення адміністративного праворушення – 30.12.2020 минув строк накладення адміністративного стягнення. 
Однак, такі твердження не відповідають дійсності, оскільки з 30.12.2020 до моменту накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення постановою судді Любомльського районного суду від 29 квітня 2021 року минуло чотири місяці, а не шість, як передбачено вимогами ч.4 ст.38 КУпАП.
Тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що строк накладення адміністративного стягнення за протоколом про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.4 ст.172-6 КУпАП на момент розгляду справи судом першої інстанції не збіг.
Підсумовуючи наведені обставини, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування оскаржуваної постанови з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1  – залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 29 квітня 2021 року щодо нього – без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Волинського апеляційного суду         В.П. Денісов