Постанова                                    
Іменем України              
 
19 травня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 723/2196/19
 
провадження № 61-16594св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),             Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі - Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, ОСОБА_3 , Красноїльська селищна рада Сторожинецького району Чернівецької області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24 червня                2020 року у складі судді Яківчика І. В. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року у складі колегії суддів:               Литвинюк І. М., Одинака О. О., Перепелюк І. Б.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст вимог позовної заяви
 
У травні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду             з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (далі - ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області), ОСОБА_3 , Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області про визнання незаконним та скасування наказу.
 
Позовна заява мотивована тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 01 серпня 2016 року                      № 24-1062/14-16-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передано відповідачу ОСОБА_3                       у власність земельну ділянку площею 0,5000 га.
При цьому при видачі наказу головне управління Держгеокадастру не звернуло увагу, що ОСОБА_1 має право на користування частиною цієї землі на праві набувальної давності, оскільки її чоловікові, спадкоємцем якого вона є, ця земля надавалась у користування, про що укладався договір оренди, а вона впродовж багатьох років користується цією землею.
 
Вказували на те, що зазначений наказ Головного управління Держгеокадастру є незаконним, оскільки порушує права ОСОБА_1 на отримання у власність земельної ділянки та спадкові права                          ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер 7324589600:01:001:0087, цільове призначення для ведення садівництва, на яку накладається надана ОСОБА_3 земельна ділянка.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру             у Чернівецькій області від 01 серпня 2016 року № 24-1062/14-16-сг.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області                        від 24 червня 2020 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено. 
Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 01 серпня 2016 року                                      № 24-1062/14-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність».
 
Задовольняючи позов в частині вимог ОСОБА_2 до Держгеокадастру                     у Чернівецькій області, ОСОБА_3 , Красноїльської селищної ради Сторожинецького району, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок встановлених фактів щодо наявності на землях сільськогосподарського призначення будівництва об`єкту нерухомості та газової свердловини, проект відведення земельної ділянки ОСОБА_3 не відповідає                         ні документації землеустрою, ні містобудівній документації. Оспорюваним наказом порушується право спадкоємця ОСОБА_2 на земельну ділянку, як об`єкт спадкового майна, яка їй належить в рівних частках                  з іншими спадкоємцями з часу відкриття спадщини.
 
Районний суд вказав, що оспорюваним наказом Головного управління Держгеокадастру прав ОСОБА_1 порушено не було, оскільки на час видачі цього наказу ОСОБА_4 не була ні власником, ні орендарем земельної ділянки, на яку накладається передана у власність ОСОБА_3 земельна ділянка. Проте, вона була користувачем цієї земельної ділянки, оскільки за її словами та згідно зі змістом позовних вимог є дружиною ОСОБА_5 .
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області задоволено частково.
Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області                                 від 24 червня 2020 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 до Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області скасовано.
У задоволенні позову в цій частині відмовлено.
Змінено перший абзац резолютивної частини рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24 червня 2020 року, виклавши його у наступній редакції:
«У задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру                             у Чернівецькій області, ОСОБА_3 , Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області про визнання незаконним та скасування наказу відмовити.
Позов ОСОБА_2 до ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу задовольнити».
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішення районного суду              в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 є правильним та обґрунтованим, оскільки оспорюваним наказом Головного управління Держгеокадастру, порушується її право, як спадкоємця, на спадкову земельну ділянку, яка їй належить в рівних частках з іншими спадкоємцями з часу відкриття спадщини.
 
Апеляційний суд зазначив, що висновки суду першої інстанції про задоволення позову до Красноїльської селищної ради Сторожинецького району є помилковими, оскільки вона є неналежним відповідачем у справі.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити                       у повному обсязі.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У листопаді 2020 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 січня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
У лютому 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 квітня 2021 року справу призначено до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області мотивована тим, що за результатами звернення ОСОБА_3 19 квітня 2016 року                         у ГУ Держгеокадастр у Чернівецькій області не було підстав для надання відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га.
При цьому у зв`язку з відсутністю недоліків проекту землеустрою оспорюваним наказом було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,500 га за кадастровим номером 7324589600:01:001:0099.
 
Вказує, що під час внесення відомостей про зазначену земельну ділянку до функціоналу Державного земельного кадастру перетину із земельною ділянкою за кадастровим номером 7324589600:01:001:0087, що належить ОСОБА_6 виявлено не було.
 
Вважає, що суди попередніх інстанцій не врахували, що період розробки та затвердження проекту відведення ОСОБА_3 (серпень 2016 року) та час проведення земельно-технічної експертизи (жовтень 2019 року) є тривалим проміжком часу, за якого могло розпочатися незавершене будівництво.
 
Посилається на окрему думку судді Чернівецького апеляційного суду ОСОБА_7 у цій справі, який не погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову, оскільки, на його думку, позивачами обрано неефективний спосіб захисту.
                                              
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження                            № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справ № 1640/2594/18, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У лютому 2021 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу,                   у якому зазначила, що висновки Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі, стосуються застосування інших норм права, регулюють інші правовідносини, відмінні від правовідносин у цій справі.
 
Вважає, що для захисту порушених прав позивача насамперед необхідно припинити існування земельної ділянки ОСОБА_3 , що можливо лише шляхом скасування державної реєстрації цієї земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та припинення права власності                ОСОБА_3 на неї.
При цьому зазначає, що витребування майна з чужого незаконного володіння не є ефективним способом захисту прав позивача, оскільки рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння не передбачено як підставу для скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Отже, посилання заявника на неправильно обраний позивачами спосіб захисту не заслуговує на увагу.
 
З огляду на зазначене, вважає, що відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Рішенням Старокрасношорської сільської ради № 73-05/2000 від 11 травня 2000 року ОСОБА_5 , як працівнику соціальної сфери села, було надано в користування, земельну ділянку площею 0,2200 га для сінокосіння та випасання худоби.
 
На підставі рішення сільської ради № 45-3/11 від 15 квітня 2011 року між ОСОБА_5 та Старокрасношорською сільською радою 18 квітня              2011 року було укладено договір на право тимчасового користування землею на умовах оренди строком на один рік. Зазначений договір було зареєстровано Старокрасношорською сільською радою Сторожинецького району Чернівецької області 18 квітня 2011 року за № 7.
 
Наказом головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області             від 01 серпня 2016 року № 24-1062/14-16-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Старокрасношорської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області та надано громадянину ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 0,5000 га            в тому числі пасовище площею 0,5000 га (кадастровий номер 7324589600:01:001:0099) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами с. Стара Красношора Сторожинецького району Чернівецької області.
 
Відповідно до висновку експерта № 19099 від 29 листопада 2019 року                  за результатами земельно-технічної експертизи встановлено, що в межах виділеної і переданої у власність ОСОБА_3 земельної ділянки знаходиться земельна ділянка площею 0,10 га кадастровий номер 7324589600:01:001:0087, яка належала ОСОБА_6 на праві приватної власності згідно з державним актом від 12 жовтня 2010 року серії ЯЖ                          № 075340 для ведення садівництва, яка йому була передана у власність на підставі рішення від 21 травня 2010 року № 44-22/2010 22 сесії 5 скликання Старокрасношорської сільської ради (том 1, а. с. 135, 185).
У зазначеному висновку вказано, що за результатами проведених топогеодезичних робіт проведено співставлення розташування меж земельної ділянки, відведеної ОСОБА_6 та земельної ділянки, якою фактично користувався ОСОБА_6 , зокрема, влаштував фундаменти. Земельна ділянка площею 0,1000 га кадастровий номер 7324589600:01:001:0087 для ведення садівництва, відведена у власність ОСОБА_6 у с. Стара Красношора Сторожинецького району в натурі на місцевості, не відповідає місцю розташуванню земельної ділянки, якою фактично володів і користувався землевласник.
 
ОСОБА_6 згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1, а. с. 44).
 
Спадкоємцями майна померлого ОСОБА_6 є донька померлого - ОСОБА_8 , мати померлого ОСОБА_9 та ОСОБА_2 .
 
Відповідно до довідки Сторожинецької державної нотаріальної контори Чернівецької області за № 47/02-14 від 06 березня 2020 року спадкоємці спадщину, після смерті ОСОБА_6 прийняли, подавши до нотаріуса відповідні заяви у встановлений законом строк (том 2, а. с. 45).

 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного                      у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
 
Касаційна скарга Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог                              і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.
 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
 
При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).
 
Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).
 
Предметом спору в цій справі є визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області                               від 01 серпня 2016 року № 24-1062/14-16-сг, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передано відповідачу ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 0,5000 га.
 
На думку позивачів, спірна земельна ділянка не могла надаватися                  ОСОБА_3 у приватну власність, оскільки такі дії порушують права ОСОБА_1 на отримання у власність земельної ділянки та спадкові права ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер 7324589600:01:001:0087, цільове призначення для ведення садівництва.
 
Задовольняючи позов ОСОБА_2 , районний суд, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що оскільки після смерті ОСОБА_6 залишилися спадкоємці, які не можуть реалізувати своє право на отримання спадщини у зв`язку з наявністю оспорюваного наказу ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області, отже, порушене право спадкоємців, зокрема, позивача ОСОБА_2 , підлягає захисту шляхом задоволення її позовних вимог та скасуванням оспорюваного наказу.
 
Суди попередніх інстанцій зазначили, що на час передачі ОСОБА_3              в приватну власність земельної ділянки площею 0,5000 га частина цієї земельної ділянки вже перебувала в приватній власності ОСОБА_6 , що виключало видання ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області, оспорюваного наказу, відтак, вважали, що позов в частині вимог      ОСОБА_2 є обгрунтованим.
 
Колегія суддів вважає такі висновки судів попередніх інстанцій неправильними, оскільки обраний позивачами спосіб захисту є неефективним. Задоволення вимоги про визнання та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області                               від 01 серпня 2016 року не може призвести до захисту або відновлення порушених речових прав позивачів (у разі їх наявності), зокрема повернення у їх володіння або користування спірної земельної ділянки.
 
Серед способів захисту речових прав Цивільний кодекс України виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387), усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391), визнання права власності (стаття 392), відшкодування матеріальної і моральної шкоди (статті 1166, 1167, 1173).
 
Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна, державного акту на право власності не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування,
без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване.
 
Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86, 94), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38, 39), від 1 та 15 жовтня 2019 року у справах № 911/2034/16 (пункт 46) та № 911/3749/17 (пункти 6.25, 6.26), від 19 листопада 2019 року у справі
№ 911/3680/17, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19
(пункти 42-43, 47, 49).
 
Верховний Суд зазначає, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20). 
 
У справі, що переглядається, задоволення позовних вимог                 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області                    від 01 серпня 2016 року № 24-1062/14-16-сг, яке вже було реалізоване і вичерпало свою дію, не призведе до поновлення прав позивачів, відновлення володіння, користування або розпорядження спірною земельною ділянкою, а отже, такі вимоги не є ефективним способом захисту права позивача, яке потребуватиме додаткових засобів судового захисту.
 
Виходячи з обставин цієї справи належним способом захисту позивачів буде звернення до суду з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння, якщо позивачі були позбавлені права володіння (користування) земельною ділянкою, або усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, якщо позивачам чиняться перешкоди в реалізації цих прав.
 
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, тому відсутня необхідність надавати оцінку іншим аргументам касаційної скарги.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.
 
Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України). Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частини друга та третя статті 412 ЦПК України).
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом
повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Щодо судових витрат 
 
Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відповідно до положення підпункту в) пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, зокрема, із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
За подання касаційної скарги ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області було сплачено 1 536, 80 грн судового збору, що підтверджується наявними                     у матеріалах справи платіжними документами, відтак, ці кошти підлягають стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь                                     ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області, оскільки колегія суддів задовольняє його касаційну скаргу.
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області задовольнити.
 
Постанову Чернівецького апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року скасувати.
 
Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, ОСОБА_3 , Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області про визнання незаконним та скасування наказу відмовити.
 
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області судові витрати за сплату судового збору за подання касаційної скарги                  у розмірі 1 536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок, тобто з кожного по 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
  Головуючий   Судді:	  Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк