КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
                                Апеляційне провадження № 22-ц/824/4605/2021
                          Справа 754/16074/17
П О С Т А Н О В А

 
Іменем        України
 
14 квітня 2021 року                                                                                   м. Київ
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
        головуючого судді                Кашперської Т.Ц.,
        суддів                                     Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
        за участю секретаря              Мороз Н.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Таран Н.Г. в м. Київ 18 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури про зобов`язання виконати дії та стягнення коштів,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -
в с т а н о в и в :
 
В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, в якому просила, уточнивши позовні вимоги в червні 2019 року, зобов`язати адміністрацію відповідача щомісячно видавати їй електронний проїзний квиток на всі види громадського транспорту, стягнути з відповідача на її користь 29000 грн. в рахунок компенсації понесених витрат на проїзд та виконання своїх посадових обов`язків, покласти на відповідача судові витрати.
 
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.
 
Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що суд вважав встановленим фактом те, що справа неодноразово призначалася до розгляду, але позивач не з`являлася до суду і не цікавилась ходом справи, однак вона з цими висновками не погоджується, оскільки згідно матеріалів справи, за два роки перебування справи в суді було призначено 6 судових засідань, на які не з`явилися відповідачі, а не позивач. Суд зазначив, що ОСОБА_1 не з`явилася в судове засідання 16 серпня 2019 року, хоча була належним чином повідомлена, однак в цей день вона не з`явилася, оскільки перебувала у відпустці. Про судове засідання, призначене на 19 листопада 2019 року, її повідомлено не було, і жодних доказів того, що суд намагався повідомити її про дату наступного судового засідання 18 грудня 2019 року, також немає. 
Про існування самої ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року, якою позов залишено без розгляду, вона дізналась випадково, оскільки в матеріалах справи відсутні докази направлення її судом.
 
До апеляційної скарги ОСОБА_1 надано незасвідчену копію її заяви на ім`я ректора Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури від 06 серпня 2019 року про надання чергової відпустки з 12 серпня на 10 днів, яку вона просила приєднати як доказ поважності її відсутності в судовому засіданні (а. с. 190 - 191).
 
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
 
Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Оскільки апеляційна скарга не містить клопотання про дослідження нових доказів із обґрунтуванням поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, в ній не наведено об`єктивних причин, які перешкодили подати вказані докази у встановлений законом строк, не заявлено клопотання про поновлення строку для подання нових доказів, це є підставою для відмови у долученні додаткових доказів при розгляді справи в апеляційній інстанції і їх оцінки судом.
 
Враховуючи наведене, апеляційним судом не оцінюються доводи відзиву на апеляційну скаргу щодо неналежності зазначених письмових доказів та їх невідповідності  вимогам ст. 95 ЦПК України.
 
Від відповідача Національної академії образотворчого мистецтва і архітектури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Вказував на те, що з тексту апеляційної скарги видно, що позивач мала намір прохати суд про поновлення строку на апеляційне оскарження, однак в прохальній частині цього не було заявлено, замість цього позивач просить продовжити строк на апеляційне провадження, тому він вважає, що судом помилково було поновлено процесуальний строк та відкрито апеляційне провадження.
Посилаючись на ст. 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання процесуальними правами, вказував, що позивач впродовж більш ніж 18 місяців, починаючи з 11 червня 2019 року, не надала суду першої інстанції жодного документу, який би свідчив про її бажання продовжувати підтримання своїх процесуальних вимог, з якими вона звернулася до суду ще в 2017 році; не виявила бажання бути присутньою в судових засіданнях або заявити про розгляд справи без її участі, тобто фактично відмовилася від підтримки своїх позовних вимог в суді першої інстанції. 
Останній підпис ОСОБА_1 в цій справі стоїть на розписці про день та час розгляду справи, в цей день, 11 червня 2019 року ОСОБА_1 знаходилась в суді і була належним чином повідомлена про те, що наступне засідання по розгляду її позову відбудеться 16 серпня 2019 року, і після цієї дати будь-які відомості, документи, заяви чи клопотання від позивача до суду не надходили. 
В судове засідання, призначене на 16 серпня 2019 року, позивач до суду не з`явилася, будучи належним чином повідомленою, не повідомила суд про причину своєї неявки та не надала відповідних доказів, проявивши неповагу до суду та інших учасників судового розгляду. Вже до апеляційної скарги позивач додає копію своєї заяви до відповідача від 06 серпня 2019 року про надання їй чергової відпустки, тобто такої, яка запланована заздалегідь, однак позивач проігнорувала виконання своїх обов`язків, передбачених ст. 43 ЦПК України, і не поставила суд заздалегідь до відома про цей факт, і не подала заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з відпусткою. 
Крім того, копія заяви ОСОБА_1 про надання відпустки, всупереч ст. 95 ЦПК України, не засвідчена позивачем, і не може прийматися судом як доказ. Крім того, дана заява може бути доказом лише факту написання позивачем заяви про відпустку, а не фактом самого перебування її у відпустці в зазначений період, а отже не є доказом поважності причин пропуску судового засідання. 
Вказував, що впродовж усього наступного періоду розгляду справи позивач умисно відмовилася отримувати рекомендовані листи суду, спрямовані на її домашню адресу з судовими повістками, про що свідчать повернуті до суду листи. Таким чином, позивач за власним бажанням перестала з`являтися до суду та цікавитись перебігом розгляду її позовної заяви, маючи юридичну освіту та досвід розгляду скарг в судових інстанціях, позивач добре знала наслідки неявки до суду і штучно створювала ситуацію, за якої вона начебто не знала про прийняте рішення про залишення її позову без розгляду, хоча могла дізнатися про нього з реєстру судових рішень. 
Вважав, що свідченням неналежного виконання ОСОБА_1 обов`язків позивача є факт неодноразового перебування її в Деснянському районному суді м. Києва ще раніше від того терміну, коли вона начебто випадково дізналася про прийняте судом рішення від 18 грудня 2019 року.
Посилався на практику Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, згідно якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
 
Оцінюючи доводи відзиву на апеляційну скаргу в частині помилкового поновлення апеляційним судом строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд виходить із наступного.
 
Відповідно до ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
 
Таким чином, поновлення або продовження судом процесуального строку здійснюється в залежності виключно від того, встановлено такий строк законом або судом, при цьому суть процесуальної дії (надання процесуального строку учаснику справи) залишається незмінною.
 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
 
Враховуючи, що в тексті апеляційної скарги позивач звернулася до суду з заявою про продовження строку на подання апеляційної скарги та при цьому фактично навела обґрунтовані підстави для поновлення строку для подання апеляційної скарги, передбачені ч. 2 ст. 352 ЦПК України, апеляційний суд не може погодитися з доводами відповідача у відзиві на апеляційну скаргу про відсутність підстав для поновлення такого строку, як надмірно формальними.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Залишаючи позов без розгляду ухвалою від 18 грудня 2019 року, суд першої інстанції послався на п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України і виходив із того, що у судове засідання 16 серпня 2019 року, 19 листопада 2019 року. 18 грудня 2019 року позивач та (або) представник позивача не з`явилися без поважних причин, про розгляд справи позивач повідомлена належним чином, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи у її відсутності на адресу суду не надіслала.
 
Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.
 
Із матеріалів справи вбачається, що у грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася із даним позовом до Деснянського районного суду м. Києва.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27 квітня 2018 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін, призначивши судове засідання 30 серпня 2018 року (а. с. 32 - 33).
На а. с. 36 знаходиться розписка позивача ОСОБА_1 про день та час розгляду справи 30 серпня 2018 року.
В судове засідання 30 серпня 2018 року позивач не з`явився, від неї надійшла заява про зупинення провадження в справі до вирішенні іншої справи за позовом про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку і моральної шкоди (а. с. 40). В зв`язку з неявкою позивача розгляд справи відкладено на 20 грудня 2018 року (а. с. 42 - 43), про що позивача повідомлено судовою повісткою, яку вона отримала 21 вересня 2018 року (а. с. 46).
19 грудня 2018 року відповідачем направлено до суду заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з відпусткою представника (а. с. 48).
20 грудня 2018 року судове засідання, в якому була присутня позивач, відкладено розгляд справи в зв`язку з неявкою відповідача та витребуванням доказів на 22 березня 2019 року (а. с. 51 - 52).
Згідно довідки на а. с. 57, розгляд судових справ під головуванням судді Таран Н.Г. не відбувається у період з 25 лютого 2019 року по 19 травня 2019 року в зв`язку з перебуванням судді Таран Н.Г. у творчій відпустці тривалістю три місяці, в зв`язку з чим розгляд справи відкладено до 11 червня 2019 року.
10 червня 2019 року ОСОБА_1 ознайомилася з матеріалами справи (а. с. 115).
11 червня 2019 року в судове засідання з`явився позивач та представник відповідача, в зв`язку з встановленням відповідачу строку для надання відзиву розгляд справи відкладено та призначено судове засідання на 16 серпня 2019 року, про що сторони повідомлені під розписку (а. с. 119 - 120).
16 серпня 2019 року в судове засідання позивач не з`явилася, розгляд справи відкладено на 19 листопада 2019 року, направлено позивачу судову повістку, яка повернута до суду за терміном зберігання (а. с. 160).
19 листопада 2019 року в судове засідання сторони не з`явилися, в зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 18 грудня 2019 року (а. с. 161).
18 грудня 2019 року в судове засідання сторони не з`явилися, ухвалою від 18 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду (а. с. 166 - 168).
 
Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його незявлення не перешкоджає вирішенню спору.
 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
 
Отже, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.
 
Згідно з вимогами ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
 
В матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивач була належним чином повідомлена про розгляд справи на 19 листопада 2019 року, враховуючи повернення судової повістки на дане число із відміткою Укрпошти на конверті «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 160), відомості щодо отримання чи неотримання позивачем судової повістки на 18 грудня 2019 року відсутні взагалі, а отже висновки суду про другу поспіль неявку позивача, належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи, є помилковими.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 12 грудня 2018 року в справі № 752/11896/17-ц (провадження № 14-507цс18) та Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2019 року у справі №130/3251/13 (провадження № 61-42434св18), повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування учасника справи про час і місце її розгляду.
 
З огляду на відсутність доказів щодо належного повідомлення позивача відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, суд першої інстанції був зобов`язаний відкласти розгляд справи та вжити заходів щодо належного повідомлення позивача про час розгляду справи.
 
Встановлений статтями 128 - 130 ЦПК України порядок повідомлення позивача судом першої інстанції не дотриманий.
 
Доводи відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, що позивач ОСОБА_1 умисно відмовилася отримувати рекомендовані листи з суду першої інстанції, не ґрунтуються на доказах, наявних в матеріалах справи, є припущеннями та відхиляються апеляційним судом, оскільки на конверті на а. с. 160, на який посилається відповідач, міститься відмітка Укрпошти не про відмову у отриманні кореспонденції як причини її повернення, а принципово інша причина - закінчення терміну зберігання.
 
Такими же припущеннями є доводи відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, що позивачем штучно створено ситуацію її необізнаності про наявність ухвали про залишення позову без розгляду, доводи, що позивач неодноразово перебувала в Деснянському районному суді м. Києва до часу, коли вона нібито дізналася про наявність ухвали від 18 грудня 2019 року, і доводи, що поведінка позивача ОСОБА_1 не була спрямована на виконання своїх процесуальних обов`язків.
 
Так, із матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово брала участь в судових засіданнях, нею було заявлено клопотання про витребування доказів, подавалася заява про уточнення позовних вимог.
 
Посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на рішення Європейського суду з прав людини  від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України", від 07 липня 1989 року в справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" та постанову Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі № 310/12817/13 доводів апеляційної скарги не спростовують.
 
Апеляційний суд приймає до уваги, що зазначена відповідачем постанова Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі № 310/12817/13 не підтверджує, а спростовує його доводи, оскільки в цій постанові Верховний Суд прийшов до висновку, що правове значення має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд заяви за відсутності позивача.
 
Таким чином, установивши, що матеріали справи не містять визначених процесуальним законом доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про призначені у справі судові засідання на 19 листопада 2019 року та 18 грудня 2019 року, висновки суду про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з повторною неявкою належним чином повідомленого позивача в судове засідання є передчасними.
 
Доводи відзиву на апеляційну скаргу про те, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про судове засідання, призначене на 16 серпня 2019 року, не спростовують тих обставин, що докази повідомлення позивача про наступні судові засідання 19 листопада 2019 року та 18 грудня 2019 року в матеріалах справи відсутні, а отже немає ознак повторності неявки, що є обов`язковим для залишення позову без розгляду відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
 
Також апеляційний суд не може погодитися з доводами відзиву на апеляційну скаргу, що неповідомленням причин неявки в судове засідання 16 серпня 2019 року ОСОБА_1 проявила неповагу до суду та до інших учасників судового процесу.
 
Так, відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
 
Таким чином, наведеними вимогами закону встановлено певні процесуальні наслідки для особи, яка не повідомила суд про причини своєї неявки в судове засідання, а саме визнання причин неявки неповажними. Інших процесуальних наслідків, в тому числі визнання бездіяльності такого учасника справи проявом неповаги до суду або інших учасників справи, зазначена стаття не містить.
 
Виходячи із вищевикладеного, ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року не можна вважати законною та обґрунтованою.
 
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови складено 15 квітня 2021 року.

Головуючий:                                                                                 Кашперська Т.Ц.
 
            Судді:                                                                                 Фінагеєв В.О.  
 
                                                                                                        Яворський М.А.