ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 червня 2021 року           справа №200/12247/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року по справі №200/12247/20-а  (суддя 1-ї інстанції Тарасенко І.М.) за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харьків) про встановлення відсутності компетенції (повноважень), скасування наказів – 

                                                      ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:
-встановити відсутність компетенції (повноважень) у посадової особи, якою видано наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 20.08.2020 року за № 90/1 «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 », внаслідок чого цей наказ скасувати;
-визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 26.11.2020 року № 116/1 «Про звільнення ОСОБА_1 »
В обґрунтування позову зазначила, що 20 серпня 2020 року відповідачем видано наказ про поновлення позивача на посаді.
Однак цей наказ підписаний особою, яка не уповноважена на підписання розпорядчих документів відповідача, не є керівником державної служби в державному органі/суб`єктом призначення/роботодавцем. 
Оскільки поновлення позивача на посаді публічної служби не відбулось, а спірний наказ створює перешкоди для такого поновлення, позивач намагалась врегулювати з ГУ ТУЮ у Донецькій області питання, пов`язані з виконанням судового рішення в порядку, визначеному законодавством України.
Вважає, що відповідач не забезпечив виконання судового рішення про поновлення позивача шляхом видання наказу особою, наділеною юрисдикційною компетенцією. 
В умовах не поновлення на публічній служби позивача, наказом Головного управління територіального управління юстиції у Донецькій області позивача звільнили згідно п. 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» з посади, яку позивач у період з 27 грудня 2019 року не обіймала. 
Відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.08.2020 року ліквідаційною комісією 20.08.2020 року виданий наказ № 90/1 «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 », який підписаний заступником голови ліквідаційної комісії.
Посилання позивача на Положення про Міністерство юстиції України, Положення про територіальні органи юстиції, Положення про управління персоналу Головного управління юстиції у Донецькій області, Інструкцію з діловодства в Головному територіальному управлінні юстиції у Донецькій області в частині порядку призначення та звільнення керівників та заступників керівників, покладення обов`язків керівника на заступника керівника, а також підписання наказів є безпідставним, оскільки  відповідач з  28 грудня 2019 року припинив здійснювати повноваження та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах.
ОСОБА_2 є головою ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, а повноваження голови ліквідаційної комісії регулюються Постановою 1074. 
Отже, наказ ГТУЮ у Донецькій області від 20.08.2020 року, яким  поновлено позивача  на посаді видано відповідно до діючого законодавства, та він  та не порушує права позивача.
Як наслідок, наказ про звільнення позивача прийнятий у відповідності до чинного законодавства.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги. 
У стані припинення керівником відповідача є голова ліквідаційної комісії. У період відсутності голови ліквідаційної комісії керівником відповідача є особа, на яку покладено виконання обов`язків голови ліквідаційної комісії. 
До комісії з припинення територіального органу з моменту затвердження її персонального складу переходять повноваження щодо управління справами у частині забезпечення здійснення заходів, пов`язаних з реорганізацією або ліквідацією відповідно територіального органу. 
На думку позивача, заступник голови ліквідаційної комісії, навіть і визначений у законний спосіб, не є керівником державного органу, що припиняється, а отже наказ про поновлення позивача на посаді відповідачем видано без дотримання вимог законодавства про працю, наказ підписано особою, яка не уповноважена на підписання розпорядчих документів відповідача, не є керівником державної служби в державному органі (суб`єктом призначення) роботодавцем. 
Отже, рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/2483/20-а у частині поновлення позивача на посаді начальника управління персоналу відповідачем не виконане. 
Таким чином, її звільнення з посади публічної служби у 2020 році не могло відбутися, оскільки з такої посади її було звільнено у 2019 році, і на цю посаду не поновлено.
Також судом першої інстанції  справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає заяву у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
Позивач  ОСОБА_1 працювала в органах юстиції Донецької області з липня 1984 року по грудень 2019 року.
Наказом Головного управління територіального управління юстиції у Донецькій області від 24.12.2019 року № 3880/1 «Про звільнення ОСОБА_1 », позивача звільнено з посади начальника управління персоналу 26.12.2019 року згідно п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України та відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року по справі № 200/2483/20-а, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2020 року, визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції в Донецькій області № 3880/1 від 24.12.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено її на посаді начальника управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.
20 серпня 2020 року Головним  територіального управління юстиції у Донецькій області на виконання рішення суду видано наказ № 90/1 «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 », який був підписаний заступником голови ліквідаційної комісії ОСОБА_3 
Наказом № 116/1 від 26.11.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 », начальника управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 звільнено з займаної посади 27 листопада 2020 року, у зв`язку із ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, згідно п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», з припиненням державної служби, який був підписаний головою ліквідаційної комісії ОСОБА_2 .
Спірними питаннями цієї справи є наявність повноважень у ОСОБА_3 при підписанні наказу № 90/1 від 20.08.2020 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 », та правомірність прийняття відповідачем наказу № 116/1 від 26.11.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 »
Оцінка суду.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» прийнято рішення щодо ліквідації як юридичних осіб публічного права територіальних органів Міністерства юстиції України, зокрема, Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - Головне управління) та утворення міжрегіональних управлінь.
Наказом Міністерства юстиції України від 16.10.2019 року № 3173/5 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України» затверджено голову ліквідаційної комісії Головного управління ОСОБА_2 та розпочато процес з ліквідації державного органу.
Наказом голови ліквідаційної комісії Головного управління від 21.10.2019 року № 776/4 «Про затвердження персонального складу ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Донецькій області» затверджений персональний склад ліквідаційної комісії Головного управління та 21.10.2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений відповідний запис про перебування Головного управління в стані припинення.
Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 28.12.2019 року № 4363/5 «Про можливість забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій», Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області припинило з 28 грудня 2019 року здійснювати повноваження та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах.
Станом на лютий 2020 року всі працівники Головного територіального управління юстиції у Донецькій області звільнені, члени ліквідаційної комісії є працівниками Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
Механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів визначається Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074 «Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади» (далі Постанова №1074).
Тобто, діяльність ліквідаційної комісії регулюється, зокрема, Постановою №1074.
На підставі абзацу 2 пункту 16 Постанови №1074, в редакції постанови від 06.11.2019 року № 916 (редакція, що діяла на момент видання спірного наказу), у складі комісії з припинення органу виконавчої влади за рішенням голови комісії визначається заступник голови комісії представник органу виконавчої влади, що припиняється, або утвореного органу виконавчої влади, або органу виконавчої влади, до якого переходять права та обов`язки органу виконавчої влади, що припиняється, який у разі відсутності голови комісії з припинення органу виконавчої влади чи неможливості здійснювати ним свої повноваження з інших причин виконує його обов`язки.
Як свідчать матеріали справи, в зв`язку з відпусткою голови ліквідаційної комісії ОСОБА_2 з 03.08.2020 року, відпусткою заступника голови ліквідаційної комісії ОСОБА_4 з 10.08.2020 року, та з метою забезпечення функціонування ліквідаційної комісії, головою ліквідаційної комісії, в межах повноважень, наказом від 31.07.2020 року № 9/4, визначений заступником голови ліквідаційної комісії член ліквідаційної комісії ОСОБА_3 .
Виконання обов`язків голови ліквідаційної комісії (у разі його відсутності) заступником голови ліквідаційної комісії, регламентовано Постановою №1074 та є нормою прямої дії.
На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.08.2020 року, ліквідаційною комісією виданий наказ № 90/1 «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 », який підписаний заступником голови ліквідаційної комісії ОСОБА_3 .
Отже, наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 20.08.2020 року № 90/1, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 27.12.2019 року є чинним, виданим відповідно до діючого законодавства та не порушує у даному випадку права позивача.
Суд не приймає посилання позивача на Положення про Міністерство юстиції України, Положення про територіальні органи юстиції, Положення про управління персоналу Головного управління юстиції у Донецькій області, Інструкцію з діловодства в Головному територіальному управлінні юстиції у Донецькій області в частині порядку призначення та звільнення керівників та заступників керівників, покладання обов`язків керівника на заступника керівника, а також підписання наказі, оскільки Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області з 28 грудня 2019 року припинило здійснювати повноваження та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах. 
ОСОБА_2 є головою ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, а повноваження голови ліквідаційної комісії регулюються саме Постановою №1074.
Щодо визнання протиправним та скасування наказу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 26.11.2020 року № 116/1 «Про звільнення ОСОБА_1 » суд зазначає наступне.
ОСОБА_1 , працюючи начальником управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, займала посаду державної служби категорії «Б» та мала 3 ранг державного службовця.
Таким чином на позивача поширюються норми  Закону України «Про державну службу».
Наказом Міністерства юстиції України від 28 грудня 2019 року № 4363/5 «Про можливість забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій», визначено припинення з 28 грудня 2019 року повноважень та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах, зокрема, Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області.
Тобто, з 28 грудня 2019 року Головне управління припинило здійснення повноважень та виконання функцій.
До штатного розпису Головного управління на 2020 рік включені тільки посади членів ліквідаційної комісії, які станом на 14 лютого 2020 року всі звільнені з Головного управління та є працівниками Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу»(в редакції від 14.01.2020 року) підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; а відповідно до п. 1-1 - ліквідація державного органу.
Як визначено частиною третьою зазначеної статті суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини 1 цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Згідно до частин четвертої та п`ятої статті 87 Закону у разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. 
Наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. У такому випадку оформлення і видача трудової книжки, а також розрахунок при звільненні проводяться протягом семи днів з дня звільнення.
Як свідчать матеріали справи 1 вересня 2020 року позивачу направлено попередження про наступне звільнення через ліквідацію органу. Інформація доведена на поштову адресу місця проживання ОСОБА_1 та на її електронну пошту.
15 вересня 2020 року ліквідаційною комісією направлені пропозиції ОСОБА_1 щодо наступного працевлаштування.
Від позивача не надходило на адресу відповідача жодних повідомлень про наступне працевлаштування на інших посадах.
Наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 26.11.2020 року № 116/1 позивача звільнено.
Згідно частини першої-третьої статті 5 Закону № 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Державний службовець це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (стаття 1 Закону).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» державна служба може бути припинена за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 Закону).
На підставі пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIIІ підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, ліквідація державного органу.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 9 жовтня 2019 року № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області ліквідовано.
Відповідно до частин другої та третьої статті 5 Закону відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Отже, Закон України «Про державну службу» (далі Закон) є спеціальним законом з питань вступу, проходження та припинення державної служби.
На підставі частини першої статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
Відповідно до частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Частинами другою та третьою статті 49-2 Кодексу законів про працю України передбачено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. 
При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. 
У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
Згідно з приписами частини п`ятої статті 40 Кодексу законів про працю України (у редакції із змінами, внесеними згідно із Законом № 113-IX від 19.09.2019 року) особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.
Вищевикладене свідчить, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, а також особливості застосування до них положень ч.2 ст.40 КЗпП України,  чч.2,3 ст.49-2 КЗпП України, визначаються законом, що регулює їх статус. 
Станом на час прийняття оскаржуваного наказу Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19 вересня 2019 року № 117-IX абзац другий частини третьої статті 87 виключено, зокрема, виключено норму, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.
Внесені відповідні зміни, зокрема, до статті 22 та 87 Закону України «Про державну службу», якими врегульовано питання звільнення державних службовців на підставі пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».
Так, частиною третьою статті 87 Закону України «Про державну службу»(у редакції чинній на час прийняття оскаржуваного наказу) визначено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. 
Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). 
При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Відповідно до частини п`ятої статті 22 цього Закону(із змінами, внесеними згідно із Законом № 117-IX від 19.09.2019 року) у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.
Отже, Законом України «Про державну службу», який є спеціальним законом, який регулює статус державного службовця, встановлено право, а не обов`язок,  суб`єкта призначення щодо переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, без обов`язкового проведення конкурсу.
Суд наголошує, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. 
ОСОБА_5 зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 3 жовтня 1997 року № 18/183-97 конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.
Отже, у даному спорі підлягає застосуванню виключно спеціальний нормативно-правовий акт  - Закон України «Про державну службу».
Отже, дія норм законодавства про працю – ч.2 ст.40, чч.2,3 ст.49-2 КЗпП не поширюється на державних службовців, оскільки на час звільнення позивача такі правовідносини були врегульовані статтею 22 Закону України «Про державну службу», тому є безпідставними доводи апелянта про застосування до спірних відносин трудового законодавства.
Суд не приймає посилання позивача як на підставу протиправності наказу про її звільнення ту  обставину, що її неможливо  звільнити, бо позивач не є поновленою, оскільки ОСОБА_1 поновлено на посаді на підставі судового рішення наказом  № 90/1 від 20.08.2020 року, який є правомірним та підписаним уповноваженою особою, яка мала на це повноваження.
Є безпідставними доводи апелянта, що ця справа підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, оскільки ч.4 ст.12 КАС України визначено перелік категорій адміністративних справ, які розглядаються за правилами загального провадження, який не передбачає наявність спірних правовідносин, як за цією справою.
Справи, що виникають з відносин публічної служби, зокрема справи щодо звільнення з публічної служби, з огляду на положення статті 12 КАС України, можуть розглядатися судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Суд не приймає доповнення  позивача до апеляційної скарги, отримані  апеляційним судом 25.05.2021 року (щодо державної реєстрації змін до складу ліквідаційної комісії), оскільки ці доводи та документи не були визначені в якості  підстави для задоволення позовних вимог, ці обставини позивачем в суді першої інстанції взагалі не доводилися та судом першої інстанції не досліджувалися.
Проте, відповідно до частини п`ятої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Підсумовуючи викладене суд погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки в межах доводів апеляційної скарги судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Відповідно до статті 139 КАС України розподіл судових витрат по справі не здійснюється.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-
                                                           ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року по справі №200/12247/20-а – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року по справі №200/12247/20-а – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 14 червня 2021 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 14 червня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                 І.Д. Компанієць    

Судді                                                                                         А.В. Гайдар

                                                                                                               Е.Г. Казначеєв