ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1971/16-ц  Номер провадження 22-ц/814/1538/21	Головуючий у 1-й інстанції Куцин В.М.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
       за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 квітня 2021 року (час постановлення ухвали не зазначений, дата виготовлення повного тексту ухвали – 24 квітня 2021 року) у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Скрипника Володимира Леонідовича щодо передачі на реалізацію будівлі гаражу-складу та використання звіту про оцінку майна, що не відповідає чинному законодавству, скасування звіту про оцінку майна.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

                                     В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною скаргою, просив:
визнати незаконними дії приватного виконавця Скрипника В.Л. у виконавчому провадженні №64023645 у частині передачі на реалізацію будівлі гаражу-складу, площею 108 м.кв., що складає 13/20 частини комплексу будівель, розташованих у АДРЕСА_1 , та у частині використання виконавцем звіту про оцінку майна №197, складеного 18 березня 2021 року ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи»;
визнати таким, що не відповідає чинному законодавству України, та скасувати звіт про оцінку майна №197, складений 18 березня 2021 року ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи». 
В обґрунтування заявлених вимог зазначалося, що у провадженні приватного виконавця Скрипника В.Л, перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 541/1971/16-ц, виданого Миргородським міськрайонним судом Полтавської області 02 березня 2017 року, про звернення стягнення на предмет іпотеки – будівлю гаражу-складу, розташованого у АДРЕСА_1 , у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, укладеним із АКБ «Форум».
Передаючи предмет іпотеки на реалізацію, виконавець не врахував, що боржник повністю погасив заборгованість за кредитним договором, отже виконавче провадження мало бути закінченим. Виконавець також проігнорував ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 жовтня 2018 року у справі № 541/2367/18 про забезпечення позову, якою заборонено вчинення будь-яких дій, що можуть призвести до зміни власника спірної будівлі гаражу-складу.
Звіт про оцінку майна №197 від 18 березня 2021 року складений ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» з порушенням вимог закону, оскільки експерт особисто не оглядав будівлю гаражу-складу, провів оцінку будівлі площею 108 м.кв., тоді як площа цього об`єкта нерухомості згідно виконавчого листа становить 99,3 м.кв. Зазначені порушення мали наслідком заниження вартості предмета іпотеки, що підтверджується звітом оцінювача-суб`єкта підприємницької діяльності від 29 березня 2021 року. 

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 квітня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нове рішення, яким скаргу задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що висновки суду є нелогічними і суперечать фактичним обставинам, оскільки приватний виконавець призначив суб`єкта оціночної діяльності для проведення оцінки об`єкта іпотеки загальною площею 99,3 м.кв., як це зазначено у виконавчому листі, але звіт про оцінку майна виготовлений відносно нерухомого об`єкта площею 108 м.кв., що є очевидним підтвердженням порушення, допущеного оцінювачем, який не оглядав будівлю гаражу-складу. 
Суд першої інстанції, стверджуючи, що боржник не використав встановлену законом процедуру рецензування звіту оцінювача, неправильно застосував норми ЗУ «Про виконавче провадження», оскілки діюча редакція закону передбачає виключно оскарження звіту у судовому порядку. 
Суд не дав належної оцінки також доказам, які підтверджують повне фактичне виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Є хибними висновки суду відносно наявної судової заборони на відчуження об`єкта іпотеки. 

У відзиві приватний виконавець Скрипник В.Л. просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги.
Звертається увага, що за законом виконавець самостійно не вправі давати оцінку законності виданих судом виконавчих листів, а тому твердження скаржника про те, що виконавець мав би врахувати фактичне виконання боржником рішення суду про стягнення заборгованості не ґрунтується на законі.
Посилаючись на спеціальні нормативні акти, зокрема ЗУ «Про виконавче провадження», Інструкцію з організації примусового виконання рішення, Порядок примусової реалізації арештованого майна, приватний виконавець Скрипник В.Л. наполягає, що існування ухвали суду про забезпечення позову не є перешкодою для виконання рішення суду.
Розбіжності у розмірі площі об`єкта іпотеки обумовлені тим, що у реєстрі права власності зазначена саме така площа об`єкта – 108 м.кв.
Рецензування звіту як належний інструмент перевірки правильності і об`єктивності звіту про оцінку майна передбачений пунктом 3-ім і 62-им Національного стандарту №1, а тому твердження скаржника про занижену вартість об`єкта іпотеки є безпідставними.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу – без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 січня 2017 року задоволений позов ПАТ «Банк Форум».
У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0076/07/25-Z від 14 вересня 2007 року, укладеним між АКБ «Форум», яке у подальшому перейменоване на ПАТ «Банк Форум», і ОСОБА_1 , у розмірі 111 832 грн 17 коп. (розмір заборгованості складається: встановлена рішенням Миргородського міськрайонного суду від 04 березня 2016 року за станом на 03 серпня 2015 року за кредитом 63 458, 82 грн, заборгованість по процентам у сумі 12 088,47 грн, пеня за несвоєчасну сплату процентів у сумі 2 138,72 грн, заборгованість по процентам і пені за період з 03 серпня 2015 року по 16 серпня 2016 року у сумі 34 101,16 грн) звернути стягнення на предмет іпотеки –нерухоме майно: будівлю гаражу-складу, зазначеного на палні літерою Г, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 99,3 м.кв., що складає 13/20 частин комплексу будівель, та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гіль Д.В. 11 листопада 2004 року, зареєстрованого в реєстрі №4686 та на земельну ділянку кадастровий номер 5310900000:50:066:0038, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0100 га, надана для індивідуального гаражного будівництва, яка належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯА №919754, виданого 22 серпня 2007 року, шляхом їх продажу з прилюдних торгів відповідно до ст.41 ЗУ «Про іпотеку», в межах процедури, встановленої ЗУ «Про виконавче провадження» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на момент продажу. 
На виконання вказаного рішення Миргородським міськрайонним судом Полтавської області 02 березня 2017 року виданий виконавчий лист № 541/1971/16-ц. 
Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 січня 2020 року, яка набрала законної сили 18 листопада 2020 року, замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 541/1971/16-ц з ПАТ «Банк Форум» на ТОВ «Стратег Інвест». 
13 січня 2021 року у межах примусового виконання виконавчого листа № 541/1971/16-ц приватним виконавцем Скрипником В.Л. винесено постанову про опис і арешт майна боржника: будівля гаражу-складу, зазначеного на плані літерою Г загальною площею 108 м.кв., що складає 13/20 частин комплексу будівель, місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка загальною площею 0,0100 га, цільове призначення: для індивідуального гаражного будівництва, кадастровий номер 5310900000:50:066:0038, місцезнаходження: АДРЕСА_1 .
Постановою приватного виконавця Скрипника В.Л. від 26 січня 2021 року призначено суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи», якому доручено визначити ринкову вартість майна та надати звіт у встановлений законом строк.
19 березня 2021 року приватним виконавцем Скрипником В.Л. отриманий звіт про оцінку майна №197, згідно якого вартість будівлі гаражу-складу, зазначеного на плані літерою Г загальною площею 108 м.кв., що складає 13/20 частин комплексу будівель, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , і земельної ділянки загальною площею 0,0100 га, цільове призначення: для індивідуального гаражного будівництва, кадастровий номер 5310900000:50:066:0038, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , становить 143 000 грн.
У той же день приватним виконавцем Скрипником В.Л. на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення про визначення вартості майна боржника, яке отримано останнім 27 березня 2021 року. 
Згідно квитанції АТ КБ «Приватбанк» від 24 березня 2021 року ОСОБА_1 перерахував на користь ТОВ «Стратег Інвест» 18 277 грн у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0076/07/25-Z від 14 вересня 2007 року.
Згідно квитанції АТ КБ «Приватбанк» від 01 квітня 2021 року ОСОБА_1 перерахував на користь ТОВ «Стратег Інвест» 15 825 грн у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0076/07/25-Z від 14 вересня 2007 року.
Окрім того, у провадженні Миргородського міськрайонного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) перебувало виконавче провадження № 51951991 з примусового виконання рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 березня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум», який замінений на нового кредитора – ТОВ «Стратег Інвест», заборгованості за кредитним договором № 0076/07/25-Z від 14 вересня 2007 року у сумі 77 731, 01 грн.
Зазначене виконавче провадження закінчено постановою державного виконавця від 28 квітня 2020 року у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду. 
Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 жовтня 2018 року у межах справи № 541/2367/18 за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора виконавчого комітету Полтавської міської ради, ТОВ «Стратег Інвест» про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень задоволена заява ОСОБА_1 про забезпечення позову – накладений арешт на будівлі гаражу-складу, зазначеного на плані літерою Г загальною площею 108 м.кв., що складає 13/20 частин комплексу будівель, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , і земельної ділянки загальною площею 0,0100 га, цільове призначення: для індивідуального гаражного будівництва, кадастровий номер 5310900000:50:066:0038, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстроване за ТОВ «Стратег Інвест». 

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з недоведеності обставин, на які посилався скаржник в обгрунтування заявлених вимог.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції відповідає наведеним вимогам закону. 
Статтею 447 ЦПК України  передбачено, що  сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Приписами частини першої статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності.
Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.
У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.
Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.
У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.
У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.
Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.
Приписи вищенаведеної норми надають учаснику виконавчого провадження право на оскарження оцінки майна, як процесуальної дії державного виконавця.
Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.
Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (частина перша статті 10 та частина перша статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).
Частиною першою статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
За змістом статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.
В силу пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).
Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), якщо зазначена оцінка погоджується, затверджується або приймається органом державної влади або органом місцевого самоврядування, є обов`язковим.
Тобто, вищезазначеним Законом передбачено, що однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає у їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.
Отже, рецензування звіту з оцінки є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки, який в межах виконавчого провадження дозволяє швидко та ефективно захистити права боржника.
В свою чергу, Закон України «Про виконавче провадження» не містить обов`язку виконавця здійснювати рецензування звіту про оцінку майна, здійснену суб`єктом оціночної діяльності.
Наведені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 826/6706/18, від 01 липня 2020 року у справі № 2-1160/11, від 27 серпня 2020 року у справі № 295/11078/14-ц, від 03 лютого 2021 року у справі №442/6491/17.
       Враховуючи наведене та перевіряючи доводи скарги у такій категорії справ, суд, перш за все, має перевірити дотримання виконавцем вимог закону зокрема, під час проведення опису та арешту майна, визначення суб`єкта оціночної діяльності, доручення йому подати звіт про оцінку майна та повідомлення сторін виконавчого провадження про вартість майна.
       Як сама скарга, так і долучені до неї матеріали не містять посилань на докази, що підтверджують порушення виконавцем встановленої законом процедури опису та арешту майна, визначення суб`єкта оціночної діяльності, доручення йому подати звіт про оцінку майна та повідомлення сторін виконавчого провадження про вартість майна.
       Боржник ОСОБА_1 не навів обґрунтованих доводів на користь того, що приватний виконавець Скрипник В.Л. порушив встановлену законом процедуру опису і арешту нерухомого майна, а також порядок визначення суб`єкта оціночної діяльності і доручення подати звіт про оцінку майна.
       Боржник ОСОБА_1 визнає, що у встановленому порядку був повідомлений приватним виконавцем про визначення вартості майна та не заперечує ту, обставину, що він не скористався встановленою законом процедурою перевірки об`єктивності проведеної оцінки майна.
       Матеріали справи не містять даних про те, що боржник ОСОБА_1 запропонував свою вартість арештованого майна та у відповідності до принципу добросовісності у цивільних правовідносинах вживав заходів для досягнення згоди зі стягувачем щодо вартості арештованого майна.
       У долученому до скарги звіті про оцінку вартості майна, виготовленому суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 (а.с.20-69), відсутні висновки чи посилання на порушення або ж помилки, допущені ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» у звіті про оцінку майна №197.
       Стосовно посилань ОСОБА_1 на розбіжності у розмірі площі будівлі гаражу-складу, апеляційний суд звертає увагу на те, що в описовій частині рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 січня 2017 року у справі №541/1971/16 з посиланням на зміст договору іпотеки зазначено, що загальна площа будівлі гаражу-складу становить 108 м.кв., а 99,3 м.кв. це є площа кафе літера А-1 (а.с.22). Те, що дійсна площа будівлі гаражу-складу становить 108 м.кв. підтверджено правовстановлюючими документами, і судовими рішеннями, які наявні у справі (а.с.16-18, 81,118-120,124,126). 
Отже, є очевидною допущена описка у резолютивній частині рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 січня 2017 року, а тому відсутні підстави вважати, що виконавець допустив порушення закону, яке потягло необ`єктивне визначення вартості іпотечного майна.

       Стосовно ухвали суду про забезпечення позову апеляційний суд зауважує таке. 
       За змістом пункту 5 іпотечного договору від 14 вересня 2007 року (а.с.119) іпотекодержатель набуває право задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадках порушення (неналежного виконання) іпотекодавцем обов`язків за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку». 
       Згідно з частиною сьомою статті 3 ЗУ «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
       У постановах Верховного Суду від 04 листопада 2020 року (справа №761/31581/19), від 27 листопада 2019 року (справа № 331/3944/18), від 10 лютого 2021 року (справа № 686/1953/13-ц) викладений правовий висновок про те, що накладення арешту на заставлене майно не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги в майбутньому і не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України «Про іпотеку», оскільки відповідно до статті 1 зазначеного Закону іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
       Відповідно до пункту 6 частини першої статті 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на рухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, коли наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.
У пунктах 2-ому, 3-ьому частини четвертої статті 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на рухоме майно та їх обтяжень» зазначені підстави, коли така відмова не застосовується, а саме: 
у випадку державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав та перенесенням щодо такого права власності обтяження, державну реєстрацію якого проведено у спеціальному розділі Державного реєстру прав;
у випадку державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону.
       Відповідно до п.2 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна,затвердженого наказом МЮ України №2831/5 від 29 вересня 2016 року, заявка на реалізацію арештованого майна повинна містити, зокрема відомості про чинні обтяження майна, зареєстровані в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек).
       Виходячи з наведеного наявність арешту нерухомого майна, накладеного ухвалою суду в порядку забезпечення позову в іншій справі, не може бути перешкодою для передачі нерухомого майна на реалізацію в порядку виконання рішення суду про звернення стягнення на іпотечне майно.
       Окрім того, слід звернути увагу на такі фактичні обставини.
       Як убачається з постанови Полтавського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року у справі № 541/2367/18, у жовтні 2018 року ОСОБА_1 подав до суду позов до державного реєстратора виконавчого комітету Полтавської міської ради, ТОВ «Стратег Інвест» про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Стратег Інвест» на іпотечне майно, а саме будівлю гаражу-складу, зазначеного на плані літерою Г загальною площею 108 м.кв., що складає 13/20 частин комплексу будівель, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , і земельну ділянку загальною площею 0,0100 га, цільове призначення: для індивідуального гаражного будівництва, кадастровий номер 5310900000:50:066:0038, місцезнаходження: АДРЕСА_1 . 
       У зазначеній справі судами перевірялася законність реєстрації права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Стратег Інвест» як іпотекодержателя у позасудовому порядку. 
Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 жовтня 2018 року накладений арешт на іпотечне майно задля забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення позову, а саме для відновлення реєстрації права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_1 . 
       Рішенням суду першої інстанції позов задоволений. Постановою апеляційного суду відмовлено у задоволенні вимог до державного реєстратора, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
       Оскільки відповідно до ст.384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, право ТОВ «Стратег Інвест» на задоволення своїх вимог кредитора шляхом звернення стягнення на іпотечне майно підтверджено рішенням суду, яке набрало законної сили і перебуває на примусовому виконанні, то слід виходити з того, що арешт на іпотечне майно, накладений ухвалою суду у цивільній справі № 541/2367/18, по суті виконав свою забезпечувальну функцію і не може бути перешкодою для реалізації іпотечного майна в порядку виконання рішення суду у справі №541/1971/16.

       Перевіряючи доводи скарги і апеляційної скарги про фактичне виконання боржником рішення суду, апеляційний суд виходить з такого.
       За змістом п.9 ч.1 ст.39, п.2, п.3 ч.4 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.17, ст.46, ст.47 ЗУ «Про іпотеку» рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки вважається фактично виконаним після реалізації іпотечного майна на публічних торгах у порядку, встановленому законом, зокрема після перерахування коштів, отриманих від реалізації майна, на рахунок виконавчої служби (виконавця).
       Як встановлено у цій справі, на примусовому виконанні у приватного виконавця перебуває рішення суду саме про звернення стягнення на предмет іпотеки. 
       Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 ЗУ «Про іпотеку» боржник вправі до дня продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах виконати вимогу за основним зобов`язанням чи ту її частину, виконання якої прострочено, разом з відшкодуванням будь-яких витрат та збитків, завданих іпотекодержателю, включаючи судові витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам (оцінювачам, юристам), витрати на підготовку до проведення прилюдних торгів тощо. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах. Умови договорів, що обмежують це право боржника, є недійсними. 
       Сплативши у рахунок погашення основної заборгованості за кредитним договором кошти безпосередньо ТОВ «Стратег Інвест», кредитору та іпотекодержателю, без врахування витрат та збитків, завданих іпотекодержателю, включаючи судові витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам (оцінювачам, юристам), витрати на підготовку до проведення прилюдних торгів, тощо, ОСОБА_1 не повідомив про це виконавця, принаймі у справі відсутні докази, які б підтверджували таку обставину. Отже, у виконавця не було підстав для скасування або ж зупинення реалізації іпотечного майна. 

За змістом положень ст.81 ЦПК України, кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. 

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 

Перевіривши надані суду докази, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, дав належну оцінку встановленим фактам, які підтверджені відповідними доказами, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів. 

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд   
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з урахуванням положень ст.390 ЦПК України. 

Повний текст постанови виготовлено 23 червня 2021 року

     Головуючий суддя                                                     О. А.Лобов  

     Судді:                                                                          А.І.Дорош

                                                                                  В.М.Триголов