Постанова
Іменем України
 
24 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 204/1738/20
провадження № 61-605св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Соборна районна організація профспілки працівників освіти і науки України у м. Дніпро,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня         2020 року у складі судді Токар Н. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Деркач Н. М., Каратаєвої Л. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Соборної районної організації профспілки працівників освіти і науки України у                   м. Дніпро про встановлення факту перебування у трудових відносинах та зобов`язання внести запис до трудової книжки.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 16 липня 2001 року по 09 серпня            2001 року вона працювала у відповідача на посаді «Вожата 5-го загону».
Вона від бухгалтера отримувала заробітну плату готівкою, розмір якої відповідає даним в відомостях з пенсійного фонду по формі ОК-5 та ОК-12.
Вказувала, що трудової угоди між сторонами не укладалося, її на роботу було прийнято за наказом про призначення на посаду та звільнено також відповідним наказом. Копії даних наказів працівникам не видавали та зберігали у бухгалтерів.
На її думку записи про дане працевлаштування в трудову книжку не ставили з причин не знання роботодавцями положень КЗпП та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №58 від 29 липня 1993 року.
Вважала, що вищезазначені дії відповідача є незаконними, такими, що порушують статті 48 КЗпП та мають наслідком утворення труднощів у позивача щодо отримання соціальних виплат та в майбутньому оформленні пенсії.
Враховуючи наведене просила суд: встановити факт трудових відносин між нею та дитячим оздоровчим табором ім. Володі Дубініна з 16 липня 2001 року по 09 серпня 2001 року на посаді «Вожата 5-го загону»; зобов`язати відповідача внести відповідні записи до її трудової книжки про прийняття її на роботу до дитячого оздоровчого табору ім. Володі Дубініна на посаду «Вожата 5-го загону» 16 липня 2001 року та запис про звільнення із займаної посади 09 серпня 2001 року відповідно до поданих заяв про прийняття та про звільнення у зв`язку із закінчення терміну дії строкового договору; зобов`язати відповідача подати коригуючі декларації до органів ДПС та Пенсійного фонду України; зобов`язати відповідача передати відповідні дані до архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради щодо фактичного її працювання на посаді «Вожата 5-го загону» в дитячому оздоровчому таборі ім. Володі Дубініна в період з 16 липня 2001 року по 09 серпня 2001 року.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Заочним рішенням Красногвардійського районного суду                                            м. Дніпропетровська від 29 травня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачем без поважних причин пропущено строк, передбачений статтею 233 КЗпП України, підстави для його поновлення відсутні, а тому суди дійшли висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У січні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
У касаційній скарзі заявник вказує на порушення норм процесуального права, оскільки справу розглянуто за її відсутності, суди розглянули у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Крім того, зазначає, що відносно неї керівництво табору та бухгалтер вчиняли грубі порушення трудового законодавства. Вказує, що дані про її працевлаштування у таборі є в наявності у державних реєстрах податкової інспекції та пенсійного фонду, проте такі є невірними. Також посилається на те, що у її трудовій книжці відсутні дані про роботу у таборі. 
 
Відзиву на касаційну скаргу позивачем не подано
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
З довідки управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі             м. Дніпропетровська за формою ОК-12 вбачається, що ОСОБА_1 з          16 липня 2001 року по 09 серпня 2001 року була працевлаштована у дитячому оздоровчому таборі ім. Володі Дубініна , проте відповідні записи в трудовій книжці позивачки відсутні.
 
Згідно заяви від 04 грудня 2019 року позивач зверталася до відповідача з приводу зазначених питань, яка була отримана відповідачем 11 грудня            2019 року та на яку відповідач не відповів, у зв`язку з чим позивач направила до суду позовну заяву.

 

 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що належний перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1. пункту 3 мотивувальної частини).
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), становить фундаментальний принцип, та має на увазі зокрема право на «усне слухання». При цьому право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
 
У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Частиною першою статті 368 ЦК України визначено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
 
За положеннями частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Відповідно до змісту частини першої статті 176 ЦПК України вбачається, що ціна позову наявна виключно у позовах, де заявлені вимоги майнового характеру. У позовах немайнового характеру ціна позову не визначається.
 
Системний аналіз змісту зазначених процесуальних норм дає підстави для висновку про те, що приписи частини першої статті 369 ЦПК України щодо письмового провадження за наявними у справі матеріалами можуть бути застосовані судами апеляційної інстанції лише у випадку, якщо позивачем заявлені виключно вимоги майнового характеру і розмір ціни позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Якщо ж у справі наявні вимоги немайнового характеру, то розгляд такої справи у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
 
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 05 лютого         2020 року в справі № 753/17720/18.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження заочного рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня        2020 року. Відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 . При цьому суд апеляційної інстанції з посиланням на частину другу статті 274, частину першу статті 368, частину першу статті 369 ЦПК України дійшов помилкового висновку, що розгляд апеляційної скарги в даній справі слід проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи - в письмовому провадженні.
 
Згідно постанови апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Касаційний суд не заперечує, що розгляд справи судом апеляційної інстанції здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження. Разом із тим особливості такого розгляду встановлені, зокрема, частиною третьою статті 368 та статтею 369 ЦПК України.
 
ОСОБА_1 подано позов про встановлення факту перебування у трудових відносинах та зобов`язання внести запис до трудової книжки.
 
Отже, розгляд цієї справи судом апеляційної інстанції мав відбуватися з повідомленням (викликом) учасників справи.
 
Натомість апеляційний суд помилково розглянув справу без повідомлення учасників справи, в порядку частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 ЦПК України, посилаючись на те, що ціна позову становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не звернувши уваги, що в справі наявні вимоги немайнового характеру.
 
Отже, апеляційний суд на вказане належної уваги не звернув, оцінки зазначеним обставинам не надав та дійшов помилкового висновку про те, що відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України зазначена справа в апеляційному порядку може бути розглянута без повідомлення учасників справи - в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
 
Зазначене позбавило відповідача права мати реальну можливість представляти свої інтереси як учасника справи в умовах, які передбачені процесуальним законодавством, зокрема в умовах відкритого та публічного судового розгляду. Вказане, у свою чергу, перешкодило стороні належним чином користуватися передбаченими статтею 43 ЦПК України процесуальними правами.
 
Відповідно до частини четвертої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.
 
Пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
 
Враховуючи, що ОСОБА_1 , серед іншого, касаційну скаргу обґрунтовувала тим, що апеляційний суд розглянув справу без її участі, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час якого апеляційному суду необхідно дотриматись порядку розгляду справи, передбаченого статтею 368 ЦПК України.
 
Оскільки апеляційний суд здійснив розгляд цієї справи з порушенням вимог процесуального закону, що унеможливило ухвалення законного та справедливого судового рішення, то Верховний Суд не здійснює перевірку доводів касаційної скарги по суті спору.
 
Керуючись статтями 400, 401, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Н. Ю. Сакара
 
О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян