Єдиний унікальний номер 243/12018/19 
Номер провадження 22-ц/804/1138/21        

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

03 червня 2021 року     
м. Бахмут 

справа  № 243/12018/19
провадження  № 22-ц/804/1138/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,
суддів:      Мірути О.А., Хейло Я.В.,

учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Акціонерне товариство «Акцент–Банк»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут  цивільну справу № 243/12018/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Акціонерне товариство «Акцент–Банк», про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»,
на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2020 року (суддя Ільяшевич О.В.  ), ухваленого в приміщенні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, повне судове рішення складено 28 грудня 2021 року,–
В С Т А Н О В И  В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В жовтні 2019 року позивач – АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалось на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі — Генеральна угода) б/н від 16 серпня 2016 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4081 грн. 56 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця Відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил додаються до позовної заяви (з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами АТ КБ «ПриватБанк» можна ознайомитись на сайті http://privatbank.ua/rules). АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.  Відповідно до п. 1.1.3.2.11. Умов і правил банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи невиконаних зобов`язань перед банком.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 17 вересня 2019 року має заборгованість – 20 021 грн. 60 коп., яка складається з наступного: 4081 грн. 27 коп. - заборгованість за кредитом; 1660 грн. 96 коп.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 5713 грн. 75 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 8565 грн. 62 коп. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 20 021,60 грн. за кредитним договором № б/н від 16 серпня 2016 року, яка складається з наступного: 4 081 грн. 27 коп. - заборгованість за кредитом; 1 660 грн. 96 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 713 грн. 75 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 8 565 грн. 62 коп. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, та судові витрати у розмірі 1 921,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог АТ  КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що в матеріалах справи міститься лише анкета-заява, за якою кредитні договірні відносини відповідач мав з АТ «Акцент – банк»,  позивач не представив ані оригінал, ані копію договору, як не представив суду відповідні виписки по рахунку, або інші документи, які достеменно стверджували б про те, що між позивачем та відповідачем існували кредитні правовідносини за кредитним договором SAMDN52000117949759 від 07 листопада 2013 року, оскільки позивачем не представлено доказів передання грошей відповідачу по кредитному договору, суд дійшов до висновку, що у позові слід відмовити у зв`язку із тим, що позивачем не представлено достатніх доказів на доведення обставин позову.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду позивач – АТ КБ «ПриватБанк» посилається на не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що клопотання відповідача про застосування строків позовної давності підлягає задоволенню, оскільки банком пропущено трирічний строк звернення до суду. З такими висновками суду позивач не погоджується, оскільки судом неповне, не всебічно та  не об`єктивно досліджено обставини справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Суд не повинен з власної ініціативи зазначати про сплив позовної давності, якщо ж зацікавлена сторона посилається на сплив такої давності, суддя вправі запропонувати кожній із сторін надати відповідні докази з даного питання, в тому числі в порядку підготовки справи до розгляду.

Суд першої інстанції у порушення статті 264 ЦПК України не встановив обставини справи, в основу рішення поклав лише заперечення відповідача та не дослідив наявні у матеріалах справи докази на підтвердження позовних вимог банку, не дав їм оцінку, не спростував їх  та дійшов передчасного висновку про відмову в позові через пропуск строку позовної давності.

Відповідно до пункту 1.1.3 генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт встановлена дата погашення кредиту за договором є 31 серпня 2017 року. З позовом банк звернувся до суду 16 жовтня 2016 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції в порушення статей 213-215 ЦПК України, належним чином не перевірив доводи, які мають значення для правильного вирішення справи, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, зокрема, умовам договору щодо його дії, не перевірив належним чином строк дії кредитної картки та помилково відмовив у стягненні заборгованості за кредитом у зв`язку з пропуском строк позовної давності, рахуючи строк позовної давності від дня останнього платежу за кредитом.

З матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно до виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

16 серпня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно якого отримав кредит у розмірі 4781,27 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5,73,160).

16 серпня 2016 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідно до змісту вказаної анкети вбачається, що ОСОБА_1 погодився з тим, що вказана заява разом з умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами є між ним та банком договором про надання банківських послуг (а.с.74). 

З копії анкети-заяви від 05 вересня 2013 року про приєднання до умов та правил наданих банківських послуг в ПАТ «Акцент – Банк» вбачається, що ОСОБА_1 відкрито рахунок.  (а.с.5)

До позовної заяви банком додано витяг з Умов правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 (а.с.7-30).

Згідно копії Статуту АТ КБ «ПриватБанк», вказаний банк є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.36-37).

Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , свідчить про те, що 25 березня 2016 року відбувся старт карткового рахунку № НОМЕР_1 , 16 серпня 2016 року було встановлено кредитний ліміт в розмірі 4081,27 грн. (а.с.79).

Відповідно довідки, яка знаходиться на (а.с.80) свідчить про те, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1   був підписаний кредитний договір б\н, за яким було надано кредитну картку, а саме: № НОМЕР_1 з терміном дії до 03/20 (дата відкриття 25 березня 2016 року).

Відповідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 16  серпня 2016 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , станом на 17 вересня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі – 20 021,60 грн., з яких: 4081,27 грн. – заборгованість за кредитом; 1660,96 грн. – несплачені проценти на прострочену заборгованість; 5713,75 грн. – нарахована комісія; 8565,62 грн. – штраф відповідно до пункту 2.2. Генеральної угоди. (а.с.4).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ  ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову  складає 20 021,60 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи міститься лише анкета-заява, за якою кредитні договірні відносини відповідач мав з АТ «Акцент – банк»,  позивач не представив ані оригінал, ані копію договору, як не представив суду відповідні виписки по рахунку, або інші документи, які достеменно стверджували б про те, що між позивачем та відповідачем існували кредитні правовідносини за кредитним договором SAMDN52000117949759 від 07 листопада 2013 року, оскільки позивачем не представлено доказів передання грошей відповідачу по кредитному договору, суд дійшов до висновку, що у позові слід відмовити у зв`язку із тим, що позивачем не представлено достатніх доказів на доведення обставин позову.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи предмет спору, заявлені межі позовних вимог, суд розглядає справу в межах наявності та достатності підстав для стягнення з відповідача вказаної позивачем заборгованості, правомірності її утворення та існування, що відповідає вимогам статті 129 Конституції України.

Нормою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно вимог статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви долучено анкета-заява від 05 вересня 2013 року про приєднання до умов та правил наданих банківських послуг в ПАТ «Акцент – Банк».

З генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 16 серпня 2016 року вбачається, що вона укладена з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № SAMDN52000117949759 від 07 листопада 2013 року, а не за договором (анкета-заява) від 05 вересня 2013 року,, що позивачем долучено до матеріалів позовної заяви, на яку банк посилається як на доказ.

Із банківської виписки, яка знаходиться в матеріалах справи вбачається, що банком обліковуються кошти в розмірі 4081,27 грн. та позивачем нараховуються відсотки за користування цими коштами і штрафи. Відповідачем поповнення картки не здійснювалось. Крім того, виписка по рахунку банком здійснена за період з 17 серпня 2016 року по 17 вересня 2019 року, що перевищує період, станом на який здійснено спірний розрахунок заборгованості та з якої не вбачається, що саме вона стосується Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором № SAMDN52000117949759 від 07 листопада 2013 року.

Пунктом 2.5. Генеральної угоди було визначено, що кредит, проценти, тощо повертаються відповідно до умов самої Генеральної угоди та Умов і правил надання банківських послуг, встановленим банком.

Пунктом 2.11 Генеральної угоди та п.п.1.1.3.1.6, 2.1.1.12.9 Умов та правил передбачене договірне списання коштів з будь-яких рахунків відповідача, без його згоди про таке. Вищезазначене означає, що за умови невиконання ним своїх зобов`язань, банк в будь-який момент міг списувати з будь-якого рахунку відповідача необхідні до сплати кошти проценти за користування кредитом. Позивач даного не зробив, а навпаки нарахував відповідачу проценти та штрафні санкції, чим штучно збільшив відповідальність відповідача та суму заборгованості.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та їх погодження зі споживачем.

Такий правовий висновок відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності неможливе покладення на слабшу сторону договору - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 156/205/17 (провадження № 61-33941св18).

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Позивачем не надано належних та достовірних доказів отримання відповідачем суми кредитного ліміту як за первісним кредитним договором № SAMDN52000117949759 від 07 листопада 2013 року та кредитного договору від 05 вересня 2013 року так і за Генеральною угодою від 16 серпня 2016 року в розмірі, зазначеному в позовній заяві.

Позивачем не надано ані оригінал, ані копію договору, як не представив суду відповідні виписки по рахунку, або інші документи, які достеменно стверджували б про те, що між позивачем та відповідачем існували кредитні правовідносини за кредитним договором SAMDN52000117949759 від 07 листопада 2013 року, надана анкета-заява про приєднання до умов та правил наданих банківських послуг  від 05 вересня 2013 року, укладена між  відповідачем та ПАТ «Акцент – Банк».

Крім того, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що АТ КБ «ПриватБанк» виступає банком-партнером ПАТ КБ «Акцент-Банк»,  на підставі чого, відповідач, який оформив кредитний договір в ПАТ КБ «Акцент-Банк» мав можливість провести реструктуризацію своєї заборгованості в АТ КБ «ПриватБанк».

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок  у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не представлено достатніх доказів на доведення обставин позову.

Доводи апеляційної скарги стосовно строку позовної давності є не обґрунтованими, оскільки суд першої інстанції не застосував строк позовної давності, а відмовив в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеність.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом  першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.7, 19, 369, 367, 369, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2020 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий               О.О.Тимченко    

Судді:                       О.А. Мірута

          Я.В. Хейло