27.05.21
22-ц/812/841/21
Провадження №22-ц/812/841/21
ПОСТАНОВА
Іменем України
27 травня 2021 року                                                        м. Миколаїв
                                                                                      справа № 487/9384/14-ц
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.
суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О., 
із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 подану її представником - адвокатом Трубою Клавдією Борисівною - на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва, постановлену 01 березня 2021 року суддею Бобровою І.В., повний текст якої складений цього ж дня, про відмову у перегляді за нововиявленими обставинами рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2016 року та додаткового рішення цього ж суду від 03 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки, поділ майна подружжя,
У С Т А Н О В И В:        
Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 18 травня 2016 року в порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 в сумі 172 649 грн 50 коп. В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль VOLVO S40. 
Додатковим рішенням цього ж суду від 03 жовтня 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 22 серпня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та іпотечного договору зазначеної квартири від 27 серпня 2014 року, укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відмовлено.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 21 листопада 2016 року рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 18 травня 2016 року та додаткове рішення цього ж суду від 03 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено у справі нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частці квартири АДРЕСА_1 , за кожним з них. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 22 серпня 2014 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Стадніченком С.А., зареєстрованим в реєстрі за №519. Визнано недійсним іпотечний договір, укладений 27 серпня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Стадніченком С.А., зареєстрованим в реєстрі за №531. В задоволені решти позовних вимог – відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року рішення апеляційного суду Миколаївської області від 21 листопада 2016 року в частині визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1 за кожним з них; в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 22 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Стадніченком С.А.; в частині визнання недійсним договору іпотеки, укладеного 27 серпня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Стадніченком С.А., скасовано. Залишено в цій частині в силі рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 18 травня 2016 року та додаткове рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 03 жовтня 2016 року. Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 21 листопада 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки VOLVO S40 в порядку поділу спільного майна подружжя; в частині відмови у задоволені решти позовних вимог залишено в силі.
04 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2016 року та додаткового рішення цього ж суду від 03 жовтня 2016 року. Вимоги заяви обгрунтовувала тим, що постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року у справі № 487/4527/18 за її позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання фіктивними договорів було встановлено, що ОСОБА_2 , його друг ОСОБА_3 та кум ОСОБА_4 під час укладання договорів купівлі-продажу та іпотеки спірної квартири діяли недобросовісно, вони не могли не знати, що квартира АДРЕСА_1 належить їй з ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності і те, що ОСОБА_2 не отримав від неї згоду на відчуження квартири.
Посилаючись на викладене, просила скасувати рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2016 року та додаткове рішення цього ж суду від 03 жовтня 2016 року та ухвалити нове, про задоволення позову.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Не погодившись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Труба К.Б. – подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати оскаржувану ухвалу, переглянути рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2016 року та додаткове рішення цього ж суду від 03 жовтня 2016 року та ухвалити нове - про задоволення позову.
Апелянт зазначала, що суд першої інстанції безпідставно вказує, що обставини, на які вона посилається у своїй заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, були предметом дослідження під час здійснення судового розгляду. Суд першої інстанції не врахував, що нововиявленою обставиною, яка має істотне значення для розгляду справи, але не могла бути відома їй під час ухвалення оскаржуваного рішення є саме обставини фіктивності договорів купівлі-продажу та іпотеки, а також недобросовісності їх сторін, які існували на час розгляду справи та ухвалення судом рішення. 
В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_5 – адвокат Коваль В.І. – вважав апеляційну скаргу необґрунтованою, а оскаржувану ухвалу просив залишити без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Труби К.Б. –надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, в якій також зазначено, що апеляційну скаргу вона підтримує та просить задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_4 подав заяву, в якій просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 за її необґрунтованістю та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, розглядати справу за його відсутністю.
Перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
Згідно п.1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
За приписами ч. 4 ст. 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Частиною 5 зазначеної статті встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 4 від 30.03.2012р. «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», вирішуючи питання про те, які обставини можна вважати істотними, необхідно враховувати чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру. (Пономарьов проти України, № 3236/06 §40 ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).
Разом з тим, процедура скасування остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним (рішення ЄСПЛ у справі «PRAVEDNAYA v. RUSSIA № 69529/01, § 27, 28, від 18 листопада 2004 року).
Отже, задоволення судом заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами всупереч вимогам ЦПК порушує принцип правової визначеності та право заявника на доступ до правосуддя, яке гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Звертаючись до суду із заявою про перегляд рішення у справі за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 як нововиявлені обставини вказує факт недобросовісності дій відповідачів, встановлений постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року при розгляді справи №487/4527/18 за її позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання фіктивними договорів.
Між тим, обґрунтовуючи позовні вимоги, викладені у заяві про збільшення позовних вимог, у якій ОСОБА_1 пред`явила вимоги не тільки до ОСОБА_2 , але і до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 вказувала на недобросовісність дій усіх відповідачів при укладанні ними спірних правочинів.
Крім того, з рішень Заводського районного суду м. Миколаєва, які просить переглянути ОСОБА_1 , вбачається, що, ухвалюючи рішення про визнання недійсними договорів купівлі – продажу та іпотеки та стягуючи на користь позивачки грошову компенсацію Ѕ частини спірної квартири, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством не встановлено недійсності правочину при відчужені спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості. 
За такого, відмовляючи у задоволені заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обставини, на які посилається заявник були предметом дослідження під час здійснення судового розгляду, і зазначені обставини на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі, а також на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається, не впливають.
Отже, суд обґрунтовано відмовив в задоволені заяви ОСОБА_1 про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами. 
В апеляційній скарзі наведено доводи, що ґрунтуються на неправильному розумінні нововиявлених обставин для перегляду рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2016 року та додаткового рішення цього ж суду від 03 жовтня 2016 року, у зв`язку з чим вони є безпідставними.
До того ж постановою Верховного Суду від 21 квітня 2021 року були скасовані постанова Миколаївського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року у справі № 487/4527/18 та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підлягає залишенню без змін на підставі ст.375 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану її представником - адвокатом Трубою Клавдією Борисівною – залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
Головуючий                                                          В.В. Коломієць
      
     Судді                                                                 О.О. Данилова

                                                                               Н.О.Шаманська 

Повний текст постанови суду складено 31 травня 2021 року