ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 923/746/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:  
головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г. 

при секретарі - Лук`ященко В.Ю.

за участю представників:
від позивача: не з`явився
від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі  
апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Южмормонтаж"
на рішення господарського суду Херсонської області від 03.12.2020, суддя в І інстанції  Соловйов К.В., повний текст якого складено 10.12.2020 в м. Херсоні
у справі №  923/746/20
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛМИС"
до:  Приватного акціонерного товариства "Южмормонтаж"
про стягнення 431  244 грн.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ОЛМИС" звернулося до господарського суду Херсонської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Южмормонтаж" про стягнення 431  244 грн. заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем договору № 34п від 27.09.2019р. щодо оплати у повному обсязі поставленої у листопаді 2019 року продукції у встановлений строк.
В обґрунтування пред`явлених вимог позивач посилався на те, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства та умов укладеного між сторонами договору № 34п від 27.09.2019р. не оплатив у повному обсязі поставлену у листопаді 2019 року продукцію за видатковою накладною № 145 від 14.11.2019 та товарно-транспортною накладною № Р145 від 14.11.2019, заборгованість становить 431  244 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача. 
ПАТ "Южмормонтаж" не визнало позов посилаючись на те, що керівник акціонерного товариства Гібадуллін І.С. не підписував ані договір поставки від 27.09.2019 № 34п, за яким виникла заявлена до стягнення заборгованість, ані довіреність від 14.11.2019 № 165 від імені відповідача на отримання продукції позивача на умовах вказаного договору. 
Рішенням господарського суду Херсонської області від 03.12.2020 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ПАТ "Южмормонтаж" на користь ТОВ "ОЛМИС"  431    244 грн. заборгованості з оплати продукції та 6468,66 грн компенсації по сплаті судового збору.
Задовольняючи позов господарський суд першої інстанції на підставі встановлених обставин даної справи виходив із того, що в порушення вимог чинного законодавства та умов спірного договору поставки відповідач не надав суду належних доказів виконання в повному обсязі своїх зобов`язань за укладеним договором щодо повної оплати отриманого товару у встановлений строк.
При цьому суд установив, що згідно з п. 2 довіреності від 28.12.2018 № 6 ПАТ "Южмормонтаж" в особі його генерального директора Гібадулліна І.С. надано виконавчому директору відповідача Ферубко Михайлу Івановичу повноваження підписувати від імені відповідача господарські та цивільно-правові договори, додаткові угоди до них, та пов`язані із їх виконанням документи, зокрема, але не виключно, акти здачі-приймання виконаних робіт та наданих послуг, листи. Належно засвідчена копія цієї довіреності від 28.12.2018 № 6 надана до справи відповідачем. 
Таким чином, від відповідача договір поставки від 27.09.2019 №34п з позивачем підписаний Ферубко М.І., виконавчим директором відповідача, який мав повноваження на підписання цього договору від імені відповідача, у відповідності до своїх повноважень згідно з довіреністю від 28.12.2018 № 6 за підписом генерального директора відповідача, що скріплений відбитком печатки.
Дефект підписання з боку відповідача цього договору поставки від 27.09.2019 №34п, який полягає у тому, що у друкований спосіб за текстом договору вказано про підписання цього договору від відповідача генеральним директором Гібадулліним І.С., а фактично цей договір від відповідача підписаний, з скріпленням підпису відбитком печатки відповідача, виконавчим директором Ферубко М.І., що мав згідно з п.2 довіреності від 28.12.2018 № 6 відповідача, повноваження на підписання цього договору від імені відповідача, ніяким чином не тягне за собою недійсність цього договору або необов`язковість його виконання для відповідача.  
ПАТ "Южмормонтаж" у поданій до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційній скарзі просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Скаржник вважає оскаржуване рішення необґрунтованим та незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що підпис у договорі та довіреності на отримання продукції від імені керівника ПАТ “Южмормонтаж” ОСОБА_1 виконано не ним, а невідомою особою. Суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення у даній справі судової почеркознавчої експертизи підпису Гібадулліна І.С. на вказаних документах. Судом не було в повній мірі досліджено наявність у Ферубко М.І. повноважень на підписання договору поставки.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "ОЛМИС" заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін як законне та обґрунтоване.
Позивач вказує те, що відповідач не заперечує факт отримання продукції, його доводи зводяться лише щодо підписання договору та довіреності на отримання товару. Підписуючи договір та довіреність на отримання продукції, ОСОБА_2 діяв на підставі довіреності від 28.12.2018 за № 6, є посадовою особою ПАТ “Южмормонтаж”, договір укладений в період, коли вказана довіреність була чинною, сама довіреність підписана Гібадулліним І.С., підпис якого відповідач не заперечує. Позивач також зазначив, що договір у будь-якому разі є схваленим відповідачем, оскільки ним вчинені дії, що свідчать про прийняття його до виконання, зокрема, ним було отримано продукцію від позивача та поставлено її кінцевому споживачу – ПАТ “Запоріжсталь”.
Про день, час і місце розгляду апеляційної скарги сторони в порядку передбаченому ст. ст. 120, 121 ГПК України заздалегідь були повідомлені належним чином, проте не скористалися наданим законом правом на участь своїх представників в засіданні суду.
Оскільки матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, а частиною 12 ст. 270 ГПК передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представників сторін за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27.09.2019 між ТОВ "ОЛМИС" (постачальник) та ПАТ "Южмормонтаж" (покупець) було укладено договір  № 34п, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити на умовах викладених у даному договорі продукцію: ківш "Грейфер" (V = 0,6 м3, креслення 168.000СБ), у кількості 1-на одиниця, вартістю 431 244,00грн (з урахуванням податку на додану вартість), виготовивши це обладнання протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту підписання договору, а покупець, в свою чергу, зобов`язався прийняти цю продукцію та оплатити її вартість протягом 20 (двадцяти) календарних днів з моменту поставки продукції. 
Згідно з п. 4.4. договору постачальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання з поставки в момент завантаження продукції на транспортний засіб призначений для перевезення продукції.  
Згідно з п. 4.6 договору постачальник надає разом з продукцією - видаткову накладну, товарно-транспортні документи, рахунок-фактуру, копії сертифікатів на товари.
У розділі 10 договору “юридичні адреси та реквізити сторін” зазначено, зокрема, що з боку ПАТ “Южмормонтаж” він підписаний генеральним директором Гібадулліним І.С., підпис якого засвідчений печаткою підприємства.
На виконання своїх зобов`язань за укладеним договором, позивач у листопаді 2019 року поставив, а відповідач прийняв продукцію - ківш "Грейфер" (V = 0,6 м3, креслення 168.000СБ), у кількості 1-на одиниця, вартістю 431244,00грн., що підтверджується відповідними видатковою накладною від 14.11.2019 № 145, товарно-транспортною накладною від 14.11.2019 № Р145, підписаними уповноваженими представниками сторін, та довіреністю відповідача від 14.11.2019 № 165.
На оплату цієї продукції позивач виставив відповідачу рахунок від 12.11.2019 №162 на суму 431244,00грн, який відповідач не оплатив.
Судом установлено, що наявна у справі довіреність ПАТ “Южмормонтаж” № 165 від 14.11.2019 видана начальнику комерційного відділу Остапенко Р.В., на отримання від ТОВ “Олмис” цінностей за рахунком № 162 від 12.11.2019, а саме "Грейфер" (V = 0,6 м3, креслення 168.000СБ) у кількості 1-на одиниця, яка  підписана керівником ПАТ “Южмормонтаж” Гібадулліним І.С., підпис якого скріплений печаткою підприємства.
Наявна у справі видаткова накладна № 145 від 14.11.2019, відповідно до якої ТОВ “Олмис” передало, а ПАТ “Южмормонтаж” прийняло продукцію "Грейфер" (V = 0,6 м3, креслення 168.000СБ) у кількості 1-на одиниця,  на загальну суму 431244 грн.   з боку ПАТ “Южмормонтаж” підписана Остапенко Р.В., який діє за довіреністю № 165 від 14.11.2019.
Також в матеріалах даної справи міститься товарно-транспортна накладна від 14.11.2019 № Р145, зі змісту якої вбачається наступне: автомобільний перевізник: ФОП Меркулова О.В.; замовник: ТОВ «Олмис»; вантажовідправник: ТОВ “Олмис”; вантажоодержувач: ПАТ “Южмормонтаж”; пункт розвантаження: м. Запоріжжя, ПАТ “Запоріжсталь”; вантаж: "Грейфер" (V = 0,6 м3, креслення 168.000СБ) на загальну суму 431 244 грн., з боку ПАТ “Южмормонтаж” продукцію прийняв Остапенко Р.В.
Згідно з наявною в справі довіреністю ПАТ “Южмормонтаж” № 6 від 28.12.2018, підписаною генеральним директором Гібадулліним І.С. та скріпленою печаткою товариства, уповноважено виконавчого директора Ферубка М.І. підписувати від імені товариства господарські та цивільно-правові договори, додаткові угоди до них, та пов`язані із їх виконанням документи, зокрема, але не виключно, акти здачі-приймання виконаних робіт та наданих послуг, листи. Довіреність дійсна з 28.12.2018 до 31.12.2019 включно.
Крім того, в матеріалах даної справи містяться документи, які були надані ПАТ «Запоріжсталь» на виконання вимог ухвали господарського суду Херсонської області від 10.09.2020 про витребування доказів, а саме: 
- договір № 20/2019/2178 від 30.05.2019, укладений між ПАТ «Южмормонтаж» (постачальник) та ПАТ «Запоріжсталь» (покупець), за умовами якого ПАТ «Южмормонтаж» зобов`язалось передати, а ПАТ «Запоріжсталь» - прийняти та оплатити обладнання, кількість, номенклатура якого зазначаються в специфікаціях до даного договору та є його невід`ємною частиною;
- специфікація № 4 від 06.09.2019 та специфікація № 5 від 16.10.2019, відповідно до яких ПАТ «Южмормонтаж» передає, а ПАТ «Запоріжсталь» приймає обладнання, а саме: "Грейфер", креслення 168.000СБ, у кількості 1-на одиниця за кожною специфікацією, вартістю 495  930 грн. кожний;
- видаткова накладна № 56 від 15.11.2019 про поставку постачальником ПАТ «Южмормонтаж» покупцеві ПАТ «Запоріжсталь» "Грейфер", креслення 168.000СБ, у кількості 1-на одиниця, вартістю 495 930 грн., підписана представниками сторін та посвідчена печаткою відповідача.
- платіжні доручення № 305667 від 07.07.2020 та № 316250 від 29.07.2020 про сплату покупцем ПАТ «Запоріжсталь» постачальнику ПАТ «Южмормонтаж» 495 930 грн.
Предметом спору у даній справі є вимога ТОВ «Олмис» про стягнення з ПАТ «Южмормонтаж» 431 244  грн. з підстав неналежного виконання відповідачем умов договору поставки № 34п від 27.09.2019 щодо оплати у повному обсязі поставленої у листопаді 2019 року продукції у встановлений строк. 
Апеляційний суд погоджується з правомірним та обґрунтованим висновком місцевого суду про задоволення заявлених ТОВ «Олмис» позовних вимог, з огляду на таке.
Колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).
Згідно з приписами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.
Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. 
За змістом ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Приписами ч. 1 ст. 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
В силу ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Колегія суддів зазначає, що згідно ст. 629 ЦК України, ст. 193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.
Дії сторін (передача продавцем товару покупцю за видатковими накладними, прийняття товару покупцем) відповідають змісту правовідносин за договором поставки.
Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За вимогами ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Судом установлено, що вищевказаний договір поставки містить умову про строк оплати продукції, відповідно до якої покупець зобов`язаний сплатити продавцю 100% вартість продукції протягом 20 (двадцяти) календарних днів з моменту поставки продукції.
Частиною першою статті 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 ГПК України).
За умовами статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
При цьому, слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.
Обов`язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.
Як зазначено вище, зі змісту договору поставки № 34п від 27.09.2019 та довіреності ПАТ «Южмормонтаж» № 165 від 14.11.2019, виданої начальнику комерційного відділу Остапенко Р.В., на отримання від ТОВ “Олмис” цінностей за рахунком № 162 від 12.11.2019, а саме "Грейфер" (V = 0,6 м3, креслення 168.000СБ) у кількості 1-на одиниця, вбачається, що з боку ПАТ «Южмормонтаж» вони підписані керівником підприємства ОСОБА_1 , підпис якого скріплений печаткою товариства.
Колегією суддів враховує, що відповідачем неодноразово посилався на те, що підпис на вказаних документах виконано не Гібадулліним І.С. Вказані обставини не заперечуються і позивачем.
При цьому, відповідач не заперечує доводи позивача та висновок суду першої інстанції про те, що договір поставки та довіреність на отримання продукції з боку відповідача підписані виконавчим директором ПАТ «Южмормонтаж» Ферубко М.І. 
Судом установлено, що згідно з наявною в справі довіреністю ПАТ “Южмормонтаж” № 6 від 28.12.2018, підписаною генеральним директором Гібадулліним І.С. та скріпленою печаткою товариства, уповноважено виконавчого директора Ферубка М.І. підписувати від імені товариства господарські та цивільно-правові договори, додаткові угоди до них, та пов`язані із їх виконанням документи, зокрема, але не виключно, акти здачі-приймання виконаних робіт та наданих послуг, листи. Довіреність дійсна з 28.12.2018 до 31.12.2019 включно.
Справжність підпису Гібадулліна І.С. на вказаній довіреності № 6 від 28.12.2018 відповідач не заперечує. 
Відповідно до  ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. 
В апеляційній скарзі відповідачем не наведено обставин справи, з яких у суду повинні були виникнути сумніви щодо достовірності визнаних обставин та добровільності їх визнання на час вчинення тієї чи іншої дії, а доводи апеляційної скарги в цій частині є надуманими та непереконливими.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що незважаючи на те, що у друкований спосіб за текстом вказано про підписання вказаних договору поставки та довіреності на отримання продукції генеральним директором ОСОБА_1 , а фактично вони від відповідача підписані ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності № 6 від 28.12.2018, - ці дефекти оформлення документів не тягнуть за собою недійсність договору поставки, або необов`язковість його виконання для відповідача, а також не тягнуть за собою недійсність довіреності та не є доказом відсутності у Остапенка Р.В. повноважень на отримання у позивача продукції.
Колегія суддів відхиляє твердження скаржника, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення у даній справі судової почеркознавчої експертизи. З огляду на те, що учасниками справи не заперечується факт підписання вказаних документів не Гібадулліним І.С., а Ферубко М.І., який діяв на підставі довіреності № 6 від 28.12.2018, колегія суддів зазначає, що справжність підпису Гібадулліна І.С. не буде мати вирішального значення для вирішення спору у даній справі. 
Судом установлено, що поставка позивачем відповідачеві продукції за договором вартістю 431  244 грн. підтверджується відповідними видатковою накладною від 14.11.2019 № 145, товарно-транспортною накладною від 14.11.2019 № Р145, підписаними уповноваженими представниками сторін, та довіреністю відповідача від 14.11.2019 № 165.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Частиною 2 ст. 9 цього Закону визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".
Колегія суддів зазначає, що наявні у справі видаткова накладна від 14.11.2019 № 145, товарно-транспортна накладна від 14.11.2019 № Р145, підписані уповноваженими представниками сторін, та довіреність відповідача від 14.11.2019 № 165, які містять посилання на укладений договір поставки в їх сукупності є належними та допустимими доказами підтвердження достовірності факту передачі позивачем та отримання відповідачем визначеної продукції на загальну суму 431 244 грн., відповідають вимогам Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, підтверджують факт передачі позивачем та отримання відповідачем визначеного товару, тому на підставі таких накладних проводяться розрахунки між сторонами.  
Відповідачем взагалі не заперечується факт отримання від позивача товару.
Також колегія суддів враховує, що в матеріалах даної справи містяться належні докази на підтвердження того, що відповідач після отримання від ТОВ «Олмис» продукції Грейфер, креслення 168.000СБ, у кількості 1-на одиниця, вартістю 431  244 грн., у наступному поставив її ПАТ «Запоріжсталь» вже за вартістю 495 930 грн. та отримав за неї оплату, що підтверджується договором № 20/2019/2178 від 30.05.2019, укладений між ПАТ «Южмормонтаж» (постачальник) та ПАТ «Запоріжсталь» (покупець), специфікацією № 4 від 06.09.2019 та специфікацією № 5 від 16.10.2019 до нього, видатковою накладною № 56 від 15.11.2019 та платіжними дорученнями № 305667 від 07.07.2020 та № 316250 від 29.07.2020 про сплату покупцем ПАТ «Запоріжсталь» постачальнику ПАТ «Южмормонтаж» 495 930 грн.
Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач не спростувавши за допомогою законодавчо встановлених засобів доказування факту отримання від позивача продукції у визначених кількості та вартості, не надав суду належних доказів проведення остаточного розрахунку, у зв`язку з чим прострочений борг відповідача перед позивачем в сумі 431 244 грн. обґрунтовано визнано судом першої інстанції таким, що підлягає стягненню.
З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції  про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі. 
Порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні даного спору по суті, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому доводи скаржника в цій частині не приймаються до уваги.
Принцип змагальності (ст. 13 ГПК України) та принцип рівності сторін (ст. 7 ГПК України), які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають "справедливого балансу" між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.
Місцевим господарським судом при прийнятті рішення було дотримано вказаних принципів та забезпечено сторонам справедливий судовий розгляд, взято до уваги інтереси учасників справи та почуто їх, що відповідає вимогам ГПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції.
Згідно зі статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58). 
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими та надуманими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.  
Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку  ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Херсонської області від 03 грудня 2020 року у справі № 923/746/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Южмормонтаж" - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повна постанова складена 20.04.2021.

Головуючий  суддя:                                                                       Бєляновський В.В.

          Судді:                                                                                     Богатир К.В.

                                                                                                          Філінюк І.Г.