Справа № 161/19307/20  Провадження №33/802/272/21 	Головуючий у 1 інстанції:Присяжнюк Л. М. 	
Категорія:ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП    	Доповідач: Подолюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 року                                                                 місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю особи, щодо якої складено протоколи - ОСОБА_1 , захисника Горщарука П.П., розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу особи, щодо якої складено протоколи - Пісоцького М.О., на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює проживає за адресою: АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч.1ст. 130 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.2 ст. 130 КУпАП, на підставі ст. 36 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454 гривні. 
Так,  ОСОБА_1  визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 21 листопада 2020 року об 23:45 год. у с. Рованці Луцького району Волинської області по вул. Об`їзній, керував автомобілем «Skoda Octavia», д.н.з.  НОМЕР_1 , не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху та здійснив виїзд на зустрічну смугу для руху, де допустив зіткнення із автомобілем «ЗИЛ 431412», д.н.з.  НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Він же, 21 листопада 2020 року об 23:45 год. в с. Рованці Луцького району Волинської області по вул. Об`їзній, керував автомобілем «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився із застосуванням приладу Драгер в присутності двох свідків, чим порушив п.2.9а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. 
Не погоджуючись із такою постановою судді ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на її незаконність, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову у відповідності до вимог Закону. Вказує про те, що судом першої інстанції було порушено право на захист, оскільки справу розглянуто у його відсутність. Так, 16.02.2021 року ним на електронну адресу суду було надіслано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням його на лікуванні, але суд до уваги подане ним клопотання не взяв та виніс оскаржувану постанову. Разом з тим вказує, що згідно офіційної редакції Кодексу України про адміністративні правопорушення в ч.1 та й в цілому в ст.130 КУпАП не передбачано відповідальності за керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Не передбачена така відповідальність і в інших статтях КУпАП.
Крім того, апелянт в апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення. Як на поважність причин пропуску такого строку посилається на те, що він не приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, а копію оскаржуваної постанови отримав у поштовому відділенні 01 березня 2021 року. Вважає, що з цієї дати (01.03.2021) почався перебіг 10-денного строку на оскарження судового рішення. 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення особи, щодо якої складено протоколи - ОСОБА_1 та його захисника Горщарука П.П., які підтримали апеляцію у повному обсязі та просили її задовольнити з підстав викладених в ній, доходжу до наступного висновку.
Враховуючи доводи апелянта та матеріали справи, вважаю, що йому слід поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення від 17.02.2021 року, оскільки він пропущений з поважних на те причин.
За положеннями статтей 245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Судом вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях  ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП, а тому вищевказаний висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст.280 КУпАП.
ОСОБА_1 ,інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, об`єктивна сторона якого, відповідно до диспозиції цієї норми закону, полягає у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, а також вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, об`єктивна сторона якого, в тому числі, полягає в керуванні особою (водієм) транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. 
Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
При цьому, за положеннями ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Факт вчинення ОСОБА_1 вищевказаних адміністративних правопорушень підтверджуються зібраними у справі та дослідженими судом доказами. Так, його вина у вчиненні цих адміністративних правопорушень доводиться:
       - протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №385861 від 22.11.2020 року, відповідно до якого суть правопорушення, яке інкримінується  ОСОБА_1  полягає в тому, що він 21.11.2020 року об  23:45 год. у с. Рованці Луцького району Волинської області по вул. Об`їзній, керував автомобілем «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху та здійснив виїзд на зустрічну смугу для руху, де допустив зіткнення із автомобілем «ЗИЛ 431412», д.н.з. НОМЕР_2 ., що спричинило пошкодження транспортних засобів, з яким ОСОБА_1 був ознайомлений поставивши в ньому свій особистий підпис;
- схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.11.2020 року, в якій, окрім іншого зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди, розташування транспортних засобів після ДТП та характер механічних пошкоджень транспортних засобів;
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №385862 від 22.11.2020 року, за змістом якого ОСОБА_1 21 листопада 2020 року об 23:45 год. в с. Рованці Луцького району Волинської області по вул. Об`їзній, керував автомобілем «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд проводився із застосуванням приладу Драгер в присутності двох свідків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з яким ОСОБА_1 був ознайомлений поставивши в ньому свій особистий піпис;
- роздруківкою з приладу Драгер з показами алкоголю у корі 1,52 проміле, в якому ОСОБА_1 поставив свій підпис;
- актом огляду з відміткою ОСОБА_1 про згоду з його результатом;
- письмовими поясненнями ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ;
Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст.130 КУпАП, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи.
Щодо твердження апелянта, що судом першої інстанції було порушено на захист, оскільки справу розглянуто у його відсутність, то суд знаходить останні безпідставними, і в даному випадку погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо можливості розгляду справи про адміністративне правопорушення без участі  ОСОБА_1 , який був обізнаним про наявність в суді відносно нього протоколів про адміністративні правопорушення і не був позбавлений можливості залучити до участі ще в суді першої інстанції захисника або надати письмові заперечення, однак таким правом не скористався.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що справа 4 рази призначалася до розгляду. 17 грудня 2020 року, розгляд справи було відкладено саме у зв`язку з надходженням від  ОСОБА_1 клопотання про відкладення розгляду справи, поданого в день судового засідання, у зв`язку з перебуванням за межами Луцька, при цьому в подальшому, поважність неявки до суду ніякими документами підтверджена не була. Відповідне клопотання про відкладення розгляду справи було подано і 17 лютого 2021 року, у зв`язку із хворобою, однак і в даному випадку, будь-яких доказів перебування на лікуванні, подано не було.
Апеляційний суд зазначає, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом, для прискорення процедури слухання.
З урахуванням вищевказаного, виходячи з того, що адміністративне провадження неодноразово призначалось до слухання в судовому засіданні, самому правопорушнику було створено всі умови та надано достатньо часу для надання пояснень, подання доказів, приймати особисту участь у розгляді справи тощо. Тому вважаю, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , знаючи про те, що в провадженні місцевого суду на розгляді перебуває відносно нього справа про адміністративні правопорушення, об`єктивно міг і повинен був знайти можливість прийняти участь в його розгляді, а не сформувати своєю поведінкою думку про намагання затягнути розгляд провадження до закінчення строків, передбачених ст.38 КУпАП.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку скаржник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.
Таким чином, жодних порушень права на захист, судом допущено не було.
Разом з тим, доводи апелянта про скасування нормативно-правового акта та відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння слід зазначити наступне.
До набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність, за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Після набрання чинності зазначеного вище закону, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, було виключено з ч. 1 ст. 130 КУпАП та закріплено у ст. 286-1 Кримінального кодексу України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Зазначені положення кореспондуються з положеннями частини другої ст. 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Виходячи із цих положень, до осіб, які до 01 липня 2020 року вчинили правопорушення у виді керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, має бути застосований закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.
Особи, які до 01 липня 2020 року вчинили правопорушення у виді керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не можуть бути притягнуті до кримінальної відповідальності за ст. 286-1 КК України, адже Законом було посилено юридичну відповідальність і замість адміністративної відповідальності було передбачено кримінальну відповідальність, яка є найбільш суворою за змістом державного примусу та правовими наслідками. Так, на відміну від ст. 130 КУпАП у редакції від 07 липня 2016 року, згідно з якою керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, каралось штрафом у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, санкція ст. 286-1 КК передбачає покарання у виді штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
Таким чином, підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП відсутня. Згідно з цим пунктом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.
В цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість, у результаті внесення змін до ст. 130 КУпАП юридична відповідальність, зокрема керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, була не скасована, а навпаки посилена.
Таким чином, усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду справи щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинені правопорушення, передбачені ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП шляхом закриття провадження у справі.
Законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів яких просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.
А тому, постанова судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2021 року підлягає залишенню без змін відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,        

П О С Т А Н О В И В:

Поновити особі, щодо якої складено протоколи -  ОСОБА_1  строк апеляційного оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2021 року в даній справі.
Апеляційну скаргу особи, щодо якої складено протоколи -  ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2021 року, щодо нього - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя
Волинського апеляційного суду В.А. Подолюк