ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України

07 червня 2021 року
м. Харків
справа №635/3229/20
провадження № 22-ц/818/3417/21
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.,
суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,
учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», 
відповідач –  ОСОБА_1 , 
       розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 грудня 2020 року,-
в с т а н о в и в:
У червні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі –АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 11 417,34 грн., яка складається з : 10 245,48 грн. – інфляційне збільшення за прострочення виконання зобов`язання; 1 171,86 грн. – 3% річних від простроченої суми та судові витрати.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02 грудня 2020року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму інфляційного збільшення за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором № НАЕ 5RX12610126 від 12.12.2006 року в розмірі 10 245,48 грн. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1 886,25 грн. в іншій частині позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити. В іншій частині рішення суду залишити без змін. В обґрунтування посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи. Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 20 жовтня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1  заборгованість за кредитним договором. Проте, винесення вказаного рішення не свідчить про припинення договірних відносин між сторонами, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. На даний час, рішення суду від 20 жовтня 2014 року відповідачем не виконано. Отже заборгованість відповідача за період з 12 грудня 2007 року до 05 травня 2020 року складає 11417,34 гривень, з яких: інфляційне збільшення за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором № НАЕ5RX12610126 від 12 грудня 2006 року в розмірі 10245,48 гривень та 3% річних від простроченої суми в розмірі 1171,86 гривень.Судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідний розмір відсотків(зазначений в анкеті -заявці) нараховується протягом строку кредитування, а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦПК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разу порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошових зобов`язань.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В поясненнях до апеляційної скарги, АТ КБ «ПриватБанк» просить апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі, посилаючись на ті ж обставини , що викладені в апеляційній скарзі.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України – в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. 
У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 грудня 2020 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення суми інфляційного збільшення за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором № НАЕ 5RX12610126 від 12.12.2006 року в розмірі 10 245,48 грн., сторонами не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача суми три проценти річних від простроченої суми суд відмовив, оскільки розмір відсотків встановлений кредитним договором, тому положення ч. 2 ст. 625 ЦК України застосуванню не підлягають.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи відповідає не в повній мірі. 
Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до заяви позичальника ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 12 грудня 2006 року, позивач надав відповідачу строковий кредит в розмірі 3150,40 гривень на строк 12 місяців з 12 грудня 2006 року до 11 грудня 2007 року, включно з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 2% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 42,53 гривень та єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 286,40 гривень, в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії, у визначених в заяві та Умовах надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) строки.
Відповідач надав згоду на те, що підписана заява № НАЕ5RX12610126 від 12 грудня 2006 року разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір № НАЕ5RX12610126 від 12 грудня 2006 року.
Відповідач зобов`язався погашати заборгованість в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «10» до «15» числа кожного місяця сплачувати щомісячний платіж в розмірі 340,94 гривень, який складається з заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами.
Відповідно до п. 4.2 Умов, про порушення позичальником зобов`язань із погашення кредиту, відповідач зобов`язався сплатити банку відсотки за відсотковою ставкою за кредитом в розмірі 11,01% в місяць, розрахованої від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Відсоткова ставка за кредитом може змінюватися в залежності від змін облікової ставки НБУ чи в інших випадках, передбачених умовами.
За несвоєчасне погашення заборгованості відповідач зобов`язався сплатити пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день його прострочки. Відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, а за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов`язань передбачених договором - сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми заборгованості.
Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 20 жовтня 2014 року за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «Українське Фінансове агентство «Верус», в особі філії ТОВ «Українське Фінансове агентство «Верус» у Дзержинському районі міста Харкова, ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № НАЕ5RX12610126 від 12 грудня 2006 року в загальному розмірі 31 263,96 гривень, з яких заборгованість за кредитом в розмірі 3 150,40 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 15 088,19 гривень; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 20 073,87 гривень; штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 гривень; штраф (процентна складова) в розмірі 1 941,14 гривень; стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № НАЕ5RX12610126 від 12 грудня 2006 року в розмірі 10 000,00 гривень та суму судового збору в розмірі 206,32 гривень з кожного.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено в задоволенні вимог до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором № НАЕ5RX12610126 від 12 грудня 2006 року у розмірі 58921,44 гривень з яких: заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 33 582,43 гривень; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 22 057,04 гривень; штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 гривень; штраф (процентна складова) в розмірі 2 781,97 гривень.
Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 суми 3% річних від простроченої суми за кредитним договором № НАЕ5RX12610126 від 12 грудня 2006 року, тому в іншій частині колегією суддів не переглядається.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Тому грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
З урахуванням викладеного положення статті 625 ЦК регулюють зобов`язальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.
При цьому частина третя статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов`язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов`язань.
Крім того, із рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність.
Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
Враховуючи вищевикладене, до даних правовідносин підлягають застосуванню положення ч.2 ст.625 ЦК України. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошове зобов`язання в зв`язку з невчасним виконанням рішення суду - 3% річних від простроченої суми за період з 12.12.2007 року по 05.05.2020 року в розмірі 1 171,86 гривень.
Отже висновок суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми за кредитним договором від 12.12.2006 року не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість 3% річних від простроченої суми за кредитним договором від 12.12.2006 року в розмірі 1 171,86 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.
З матеріалів справи вбачається, що сума сплаченого позивачем судового збору за звернення до суду з позовом становить 2 102,00 грн., за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції становить 3 153,00 грн. (а.с. 1, 80).
Сума судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» та є пропорційною задоволеним позовним вимогам, становить 5 255,00 грн. (2 102,00 грн. – судовий збір за подання позовної заяви, 3 153,00 грн. – судовий збір за подання апеляційної скарги). 
Керуючись ст.ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,–
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» – задовольнити.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 грудня 2020 року - в частині відмови у позові про стягнення 3% річних від простроченої суми за кредитним договором № НАЕ5RX12610126 від 12 грудня 2006 року - скасувати. Позовні вимоги в цій частині задовольнити. В частині судового збору рішення суду змінити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 3% річних від простроченої суми за кредитним договором № НАЕ5RX12610126 від 12 грудня 2006 рокув розмірі 1 171,86 грн. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 5 255,00 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                                   О.В. Маміна
Судді:                                                                                          О.М. Хорошевського
                                                                                       В.Б. Яцини