ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 березня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/16605/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Чабаненко С.В.,
                               суддів:  Чумака С.Ю., Юрко І.В.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року у справі №160/16605/20 за позовом   ОСОБА_1  до  Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни,   третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд"  про визнання протиправною та скасування постанови,- 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Клітченко Оксани Анатоліївни, третя особа – Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “АЛАНД” , в якій просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Клітченко Оксани Анатоліївни від 20.11.2020 року ВП №63572494 про стягнення з ОСОБА_1 10 688,86 гривень.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року в задоволені позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.
Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, позивач з 28 червня 1996 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта.
На примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. перебуває виконавче провадження №63572494, у якому позивач є боржником.
11.11.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Клітченко  О.А. у межах виконавчого провадження №63572494 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 
У вказаному виконавчому провадженні 20 листопада 2020 року відповідачем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, степендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у ПП «СТІЛ СЕРВІС» (Дніпропетровська обл. м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, б.5А).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що виконавче провадження №63572494 відкрито приватним виконавцем за адресою, яка зазначена у виконавчому документі як адреса проживання боржника. Будь-яких заяв або повідомлень щодо іншої адреси проживання позивачем до приватного виконавця або стягувача не надавалося, а отже, оскаржувана постанова прийнята в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом.
Суд  апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, матеріалами справи підтверджено, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. 11.11.2020 року відкрите виконавче провадження № 63572494 про примусове виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Аланд», про що прийнята відповідна постанова. 
Виходячи з обставин справи та відомостей, які зазначені апелянтом, у виконавчому документі, за яким відкрите виконавче провадження № 63572494, - виконавчому написі № 31202 від 08.09.2020 року, що виданий приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., зазначено місце реєстрації боржника: АДРЕСА_2 , місце проживання боржника: АДРЕСА_3 .
Аналізуючи чинне законодавство, яким регулюються спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першою   статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ   (далі - Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені   Конституцією України, цим   Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього   Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього   Закону   підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 3 частини першої   статті 3 Закону №1404-VІІІ   примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Частинами першою, другою   статті 5 Закону №1404-VІІІ   передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим   Законом   випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються   Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених   статтею 3 цього Закону.
Згідно з частиною другою   статті 24 Закону № 1404-VIIІ   приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає   Закон України від 2 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»   (далі - Закон № 1403-VIII).
Згідно зі   статтею 1 Закону № 1403-VIII   примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених   Законом України «Про виконавче провадження»   випадках - на приватних виконавців.
Відповідно до пункту 4 частини другої   статті 23 Закону № 1403-VIII   у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Частинами першою, другою   статті 25 Закону № 1403-VIII   визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя; приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до   Закону України «Про виконавче провадження»   знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Пунктом 1 розділом ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої   наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5   (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802; далі -   Інструкція № 512/5) визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.
Згідно з пунктом 4   розділу ІІІ Інструкції № 512/5   виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.
Пунктом 10 частини четвертої   статті 4 Закону №1404-VІІІ   передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Відповідно до пункту 5   розділу ІІІ Інструкції № 512/5   у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Згідно з пунктом 10   розділу ІІІ Інструкції № 512/5   місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.
З приписів Закону №1404-VIII   вбачається, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у справі № 804/6996/17 від 08 квітня 2020 року.
За   статтею 24 Закону України "Про виконавче провадження", статтею 9, статтею 11 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань",   статтею 6 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", пунктом 1   розділом ІІ Інструкції № 512/5   відповідач був наділений можливістю перевірити відомості, зокрема, про місцезнаходження боржника та був зобов`язаний при відкритті виконавчого провадження пересвідчитися у наявності своєї компетенції на примусове виконання рішення за місцем знаходження боржника, виходячи із його зазначення стягувачем у заяві. Між тим, відповідачем, як встановлено судом першої інстанції, не доведено, що у заяві стягувача було зазначено адресу боржника, яка відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Як вбачаєть з Єдиного реєстру приватних виконавців, приватний виконавець Клітченко О.А. здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва.
Відповідно до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 20 листопада 2020 року боржником у виконавчому провадженні № 63572494 є фізична особа – ОСОБА_1 .
Відповідно до приписів частини 2   статті 77 КАС України   в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач обґрунтовуючи правомірність винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у ВП № 63572494 посилається на те, що у даному випадку виконавчий документ було прийнято не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, а за місцем проживання боржника, зазначеному у виконавчому написі, а саме: АДРЕСА_4 , що віднесено до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Клітченко О.А. здійснює свою діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
Колегія суддів критично розцінює вказані доводи відповідача, оскільки наявність будь-якого майна у позивача (боржника) у м. Києві (в межах виконавчого округу відповідача) та доказів проживання боржника  жодними доказами не підтверджено.
Так, відповідно до частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, визначає Закон України “Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” від 11.12.2003 р. № 1382-IV (далі Закон № 1382-IV), відповідно до статті 3 якого місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.
Статтею 6 Закону № 1382-IV встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. 
Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Отже, виходячи з наведеної норми Закону № 1382-IV, саме зареєстроване місце проживання фізичної особи повинно вважатися місцем проживання для цілей визначення місця виконання рішення.
Посилання відповідача на те, що стягувач наділений правом вибору місця виконання рішення, а законодавство не покладає на виконавця обов`язку здійснювати перевірку місця проживання боржника до відкриття виконавчого провадження, в контексті спірних правовідносин є безпідставним, з огляду на те, що виконавцем в даному випадку порушено вимоги Закону № 1404-VIII в частині відкриття виконавчого провадження не за місцем виконання. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 160/12729/19, та відповідно до приписів ч.5 ст. 242 КАС України враховується судом при вирішені спору.
Крім того, колегія суддів враховує приписи ч.5 ст. 308 КАС України, якою визначено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни від 20 листопада 2020 року ВП № 63572494 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, що була прийнята відносно ОСОБА_1 при виконанні виконавчого напису №31202 від 08 вересня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з позивача на користь третьої особи суми заборгованості в розмірі 10688,86 грн є протиправною та підлягає скасуванню.
Відповідно до п. 4 ч. 1   ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року у справі №160/16605/20 – скасувати.
Прийняти нове судове рішення.
Адміністративний позов ОСОБА_1 – задовольнити.
Визнати протиправною і скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни від 20 листопада 2020 року ВП № 63572494 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, що була прийнята відносно ОСОБА_1 при виконанні виконавчого напису №31202 від 08 вересня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з позивача на користь третьої особи суми заборгованості в розмірі 10688,86 грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко