Справа № 461/8789/19                                Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б. 
Провадження № 22-ц/811/2568/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 квітня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді Мікуш Ю.Р.
Суддів:Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
розглянувши у порядку спрощеного провадження без участі учасників цивільну справу № 461/8789/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 14.04.2020 року у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення боргу за послуги централізованого опалення»,-
в с т а н о в и в :

13.11.2019 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» (далі ЛМКП «Львівтеплоенерго») звернулося в суд з позовом, який у подальшому уточнили до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за послуги з централізованого опалення.
В обґрунтування позовних вимог зазначають, що відповідачі в період з 01.12.2016 року по 31.05.2019 року не сплачують за надання послуг з централізованого опалення (далі ЦО) внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 11.06.2019 року становить 60 542,69 грн. Просили стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з ЦО у розмірі 56 991,42 грн., інфляційних втрат 2 500,74 грн., 3% річних 1 050,53 грн.-всього 60 542,69 грн. та судові витрати по справі в розмірі 1 921,00 грн.
Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 14 квітня 2020 року позов задоволено частково.
Вирішено стягнути солідарно із ОСОБА_3 ., ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з ЦО у розмірі 56 991,42 грн., інфляційних втрат-2 500,74 грн. та 3% річних-1 050,53 грн.-всього 60 542,69 грн.
Вирішено питання судових витрат.
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає його протиправним внаслідок порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Вважає позов безпідставним, оскільки позивачем не надано суду доказів в яких об`ємах, коли і на яку суму надано послуги.
Судом протиправно звільнено від обов`язків оплати комунальних послуг ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину після смерті батька по заповіту на себе та внучку ОСОБА_7 , 2014 р.н., а відтак успадкувала не тільки права, але і обов`язки .
Зазначає, що співвласникам на праві власності належить квартира у частках, а відтак відповідальність повинна бути не солідарна, а у визначених частках.
Просить скасувати оскаржуване рішення суду, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
Відзив на апеляційну скаргу суду не надано.
Відповідно до частини першої статті 369 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно частини другої статті 247 ЦПК у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідно до Довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку №5 від 10.06.2019 року, яка видана ЛМКП «Львівтеплоенерго» ОСОБА_1 , 1962 р.н., ОСОБА_3 , 1966р.н., ОСОБА_6 , 1985 р.н., ОСОБА_4 , 1984 р.н. зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 , користуються послугами теплоенерго (а.с.9).
Згідно Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 квартира за адресою АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .
Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.05.2005 року, ОСОБА_1 успадкував після смерті дружини ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 1/5 частину від Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 5-577 (а.с.48).
Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.04.2005 року ОСОБА_1 успадкував після смерті матері ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 1/5 частину від Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 5-579. (а.с.47).
Правонаступником частини квартири АДРЕСА_1 що належала ОСОБА_1 померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 є його дружина ОСОБА_2 згідно заповіту посвідченого державним нотаріусом Першої Львівської ДНК від 04.07.2016 року, реєстраційний номер 6-688 (а.с.19). Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_1 , однак юридично не оформила.
Відповідно до ухвали Галицького районного суду м.Львова від 28.01.2020 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_10 . Залучено до участі у справі в якості співвідповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с.92-93).
Ухвалюючи рішення про стягнення боргу за отримані комунальні послуги від ЛМКП «Львівтеплоенерго» солідарно з відповідачів, суд першої інстанції правильно зазначив, що частки кожного із співвласників у спільному майні є ідеальними. Питання виділу часток відповідачами не вирішувалося, доказів з приводу визначених часток у спільному майні відповідачами не надано. Відтак, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині позовних вимог не спростовують висновків суду, які відповідають нормам матеріального права.
За змістом частини четвертої статті 355 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч.1 ст. 358 ЦК).
Відповідно до ст.360 ЦК співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
З приводу посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 звільнено від оплати комунальних послуг по утриманню квартири, суд зазначає, що співвласники вправі самі звернутися з позовом до осіб, які не зареєстровані у квартирі, однак мають частку у квартирі на праві власності, з вимогою повернення оплати за утримання квартири. Доказів того, що ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину по заповіту та є співвласником квартири у відповідній частці судом не встановлено. Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції в цій частині апеляційної скарги.
Посилання в апеляційній скарзі, що позивачем не доведено в яких об`ємах, коли та на яку суму надані послуги по ЦО, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги та зазначає, що відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК відповідачами не надано належних та допустимих доказів, що вони зверталися до ЛМКП «Львівтеплоенерго» з приводу ненадання послуг, чи надання таких, однак неналежної якості, невчасно, чи не систематично.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК).
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» прописано право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву кореспондує визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Враховуючи те, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, колегія суддів не знаходить підстав для скасування законного рішення.
Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. (ч.5 ст. 268 ЦПК).
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м.Львова від 14 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий Ю.Р.Мікуш
Судді: Т.І.Приколота
Р.В.Савуляк