ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 334/4871/20(ЗП/280/78/20)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро  апеляційну Дніпровського районного відділу у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області 
на рішення  Запорізького окружного адміністративного суду   від 25.01.2021   року, (суддя суду першої інстанції Кисіль Р.В.), прийняту  в порядку спрощеного провадження в м. Запоріжжя, в адміністративній справі №334/4871/20  за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання незаконним та скасування рішення, - 
в с т а н о в и в : 
          31 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: скасувати рішення №2313-1112/2213.1-20 від 18.08.2020 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина Йорданського Хашимітського ОСОБА_2 , який було видано 01.02.2013 за №14, що винесене начальником Дніпровського районного відділу у м. Запоріжжя УДМС України у Запорізькій області Іриною Пономаренко.
Адміністративний позов обґрунтований тим, що 18.06.2020 начальником Дніпровського районного відділу у м. Запоріжжя УДМС України у Запорізькій області І.Пономаренко було прийнято рішення № 2313-1112/2213.1-20 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина Йорданського Хашимітського Королівства ОСОБА_1 , яки було видано 01.02.2013 за № 14. Видану на підставі цього дозволу посвідка на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 від 06.03.2013 скасована. Разом з дозволом на імміграцію скасовано, визнано недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню, видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне місце проживання в України серії НОМЕР_1 від 06.03.2013. Зобов`язано позивача протягом місяця з дня отримання цього рішення виїхати з України. Вказує, що підставою для прийняття такого рішення вказана норма пункту 6 частини першої статті 12 Закону України “Про імміграцію”, а саме: дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо… в інших випадках, передбачених законами України. Проте, в оскаржуваному рішенні не конкретизовано, на підставі якого саме випадку прийнято таке рішення. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року адміністративний позов задоволено. Скасовано рішення №2313-1112/2213.1-20 від 18.08.2020 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина Йорданського Хашимітського ОСОБА_2 , який було видано 01.02.2013 за №14, що винесене начальником Дніпровського районного відділу у м. Запоріжжя УДМС України у Запорізькій області Іриною Пономаренко. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому посилаючись на порушення вимог норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Дніпровським РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області була здійснена перевірка правомірності підстав набуття дозволу на громадянство та було виявлено, що позивач безпідставно отримав дозвіл на імміграцію, оскільки станом на час видачі довідки перебував у шлюбі з громадянкою України менше 2 років. Відповідач наголошує, що рішення про скасування дозволу на імміграцію є правомірним та обґрунтованим, підстави для його скасування – відсутні. 
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку дослідженим судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є громадянином Йорданського Хашимітського Королівства.
26.04.2008 року було укладено шлюб між громадянином Йорданського Хашимітського Королівства ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_3 . Шлюб укладався по шаріату в м. Києві. В книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 41/5. Свідоцтво про шлюб видане 21.12.2010.
19.07.2012 Міністерством внутрішніх справ Йорданського Хашимітського Королівства, управлінням РАЦС і паспортного столу було видано свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_2 , в якому підтверджено, що шлюб зареєстровано 26.04.2008.
Відмітка про сімейний стан саме з 26.04.2008 наявна в паспорті громадянки України ОСОБА_3 , копія якого наявна в матеріалах справи.
Дозвіл на імміграцію № 14 від 01.02.2013 видано позивачу Ленінським районним відділом у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України “Про імміграцію” - “Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: 1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України”.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народився син - ОСОБА_4 . Згідно довідки №61616/536-132 від 12.07.2017, виданої Посольством України в Йорданському Хашимітському Королівстві, ОСОБА_5 зареєстрований як громадянин України.
26.12.2019 позивач подав заяву про прийняття до громадянства України.
18.08.2020 Дніпровським РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області за погодженням з Департаментом у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну №2313-1112/2313.1-20 громадянину Хашимітського Королівства Йорданії ОСОБА_1 ,/ ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі пункту 6 частини першої статті 12 Закону України “Про імміграцію”, виданий 01.02.2013 року.
Видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 06.03.2013 скасована на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321.
Листом №2313-1113/2313.2-20 від 18.08.2020 позивачу повідомлено про прийняте рішення та направлена копія рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну.
Позивач, вважаючи прийняте відповідачем рішення №2313-1112/2213.1-20 від 18.08.2020 таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду із даним позовом.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що законні підстави для скасування дозволу позивача на імміграцію – відсутні.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до частини 1  статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1  статті 77 цього Кодексу  передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
Крім того, частиною 2  статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України  встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Умови та порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначається  Законом України «Про імміграцію»  (далі - Закон № 2491-III), статтею 1 якого передбачено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому  законом  порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання, а іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.
Відповідно до вимог  ст.12 Закону № 2491-III  встановлено підстави для скасування дозволу на імміграцію, а  ст. 13 зазначеного Закону  регулює порядок вилучення посвідки на постійне місце проживання на підставі скасованого дозволу на імміграцію.
Зокрема,  статтею 12 Закону № 2491-III  передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.
Отже,  Законом № 2491-III  встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну зі змісту якого вбачається, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта.
Відповідно до пункту 21 Порядку №1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.
Згідно з пунктом 22 Порядку №1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12Закону України “Про імміграцію”, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України “Про імміграцію”, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
Відповідно до пункту 23 Порядку №1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпровського районного відділу у місті Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області №2313-1112/2213.1-20 від 18.08.2020 про скасування дозволу на імміграцію в України, виданий на ім`я громадянина Йорданського Хашимітського Королівства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вмотивоване пунктом 6 частини першої статті 12 Закону України “Про імміграцію”, за яким дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: в інших випадках, передбачених законами України.
При цьому, рішення про скасування дозволу на імміграцію не містить розкриття інформації з приводу того, який саме інший випадок має місце та слугує підставою для скасування дозволу на імміграцію. 
У висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну гр. Хашимітського Королівства Йорданії ОСОБА_1 вказано, що підставою для скасування дозволу на імміграцію є те, що станом на час видання дозволу на імміграцію позивач не перебував у зареєстрованому шлюбі з гр. України 2 роки, оскільки шлюб було укладено за шаріатом в 2008 році, а зареєстровано в  липні 2012 році, відтак станом на час документування дозволом на імміграцію (01.02.2013 року) позивач не мав права на отримання дозволу на імміграцію. 
При цьому, судом встановлено, що дозвіл на імміграцію № 14 від 01.02.2013 було видано позивачу Ленінським районним відділом у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України “Про імміграцію”, а саме: дозвіл на імміграцію за квотою імміграції перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.
Станом на момент прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію, уповноважений державний орган, перевіряв надані позивачем документи та будь-яких порушень законодавства не встановив.
Отже, встановлені обставини справи свідчать, що як станом на час отримання дозволу на імміграцію, так і станом на час подання заяви про прийняття громадянства позивачем не було вчинено жодних протиправних дій які б могли бути окремою підставою для скасування дозволу на імміграцію, відмови в наданні такого дозволу. 
Ні у висновку про скасування позивачці дозволу на імміграцію в Україну, ні в оскаржуваному рішенні відповідача не зазначено жодних конкретних підстав, передбачених статтею 12 Закону України “Про імміграцію” для скасування дозволу на імміграцію в Україну. Крім того, не вказано будь-який інший випадок, передбачений законами України. Отже, оскаржуване рішення є необґрунтованим.
          Більш того, суд апеляційної інстанції зазначає, що наявність у відповідача повноважень на проведення додаткової перевірки підстав видачі довідки не є обставиною, що зумовлює виникнення у відповідача права на виправлення власних помилок за рахунок позивача та скасування довідки про дозвіл на імміграцію з підстав переоцінки тих обставин, що вже були предметом попередніх перевірок. 
          Суд апеляційної інстанції зазначає, що з моменту документування позивача дозволом на імміграцію минуло 7 років, позивач наразі має стійкі соціальні зв`язки з Україною, а саме: має родину – дружину та неповнолітню дитину, які є громадянами України, вказане не враховано відповідачем при прийнятті рішення про скасування дозволу позивача на імміграцію. 
Крім того, суд встановив, що при прийнятті рішення №2313-1112/2213.1-20 від 18.08.2020 відповідачем не було дотримано передбаченої Порядком №1983 обов`язкової процедури, а саме позивач не запрошувався органом, яким прийнято рішення, та пояснення від неї не отримувались.
          Посилання відповідача на роз`яснення Міністерства юстиції України є необґрунтованими, оскільки вказані документи не є нормативно-правовим актом та має виключно рекомендаційний характер.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що  винесене начальником Дніпровського районного відділу у м. Запоріжжя УДМС України у Запорізькій області Іриною Пономаренко рішення №2313-1112/2213.1-20 від 18.08.2020 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина Йорданського Хашимітського ОСОБА_2 , який було видано 01.02.2013 за №14 таким, що підлягає скасуванню.
          З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни або скасування рішення суду – відсутні.
          Керуючись ст. ст.  243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Дніпровського районного відділу у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду   від 25.01.2021   року в адміністративній справі №334/4871/20 – залишити без змін.
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай