справа № 362/361/20
провадження № 22-ц/824/6188/2021
головуючий у суді І інстанції Лебідь-Гавенко Г.М.

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
 
ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
12 квітня 2021 року                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
 
В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року представник Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" (далі по тексту позивач, АТ КБ "Приватбанк") Гребенюк О.С. звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 30 серпня 2011 року у загальному розмірі 14 852,58 грн станом на 28 листопада 2019 року. Також просив стягнути судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 2102 грн.
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є АТ КБ "Приватбанк", з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим подав Заяву №б/н від 30 серпня 2011 року.
            У цій заяві відповідач ознайомився та підтвердив свою згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому на ознайомлення в письмовому вигляді та своїм підписом підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку. Також відповідач надав згоду, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Позивач зазначає, що в такий спосіб між сторонами у відповідності до ст.634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст.1066 ЦК України) та кредитного договору ст.1054 ЦК України).
Для користування кредитним картковим рахунком відповідач за твердженням позивача отримав кредитну картку "Універсальна, 55 днів пільгового періоду".
АТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту за допомогою кредитної карти.
Позивач вказує, що відповідач неналежно виконував свої зобов`язання по поверненню коштів кредитору, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 28 листопада 2019 року становить 14 852,58 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 6 844,15 грн; заборгованості за відсотками у сумі 955,80 грн; нарахована пеня 5 869,17 грн; 500 грн - штраф (фіксована частина), 683,46 грн - штраф (процентна складова).
Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із указаним рішенням суду представник АТ КБ "Приватбанк" за довіреністю Крилова О.Л. звернулася до суду із апеляційною скаргою, у якій просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначила, що висновок суду про недоведеність позовних вимог є помилковим, оскільки на підтвердження позову були надані: анкета-заява та довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки "Кредитка Універсальна" 55 днів пільгового періоду, які підписані 30 серпня 2011 року відповідачем як позичальником, тому сторонами були погоджені умови щодо обов`язку повернення використаних коштів у встановлені строки зі сплатою процентів за користування грошовими коштами. Також  позивачем до справи надано розрахунок та виписку по рахунку, які є належними доказами, що не спростовані відповідачем.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду не надіслав.
Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки у справі ціна позову становить 14 852,58 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і указана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про не доведеність обставин, на які посилається позивач.
Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої  статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою  статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання мёає виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 30 серпня 2011 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банк.
У заяві позичальника від 30 серпня 2011 року процентна ставка не зазначена. Разом з тим, до позову позивачем додана довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", яка підписана відповідачем (а.с. 32).
Аналогічного висновку у подібній справі № 382/327/18-ц дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 12 лютого 2020 року.
У підписаній позичальником довідці указані: пільговий період нарахування відсотків за ставкою 0,01% річних за умови погашення заборгованості до 25-го числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості; базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,5% в місяць; термін сплати щомісячних платежів до 25-го числа місяця, наступного за звітнім; розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості; розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням та інші умови.
Таким чином є помилковий висновок суду першої інстанції про недоведеність обставини, що підтверджує досягнення у письмовому вигляді згоди між позивачем і відповідачем про ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також пені і штрафу.
На підтвердження розміру заборгованості позивачем до позову надано у суд першої інстанції виписку по рахунку за договором станом на 03 лютого 2020 року (а.с. 56-69), яка відповідачем не спростована та є належним доказом, що підтверджує наявність боргу та його розмір.
Такого ж висновку про те, що виписка по рахунку є належним доказом розміру заборгованості, дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №200/5647/18 у постанові від 16 вересня 2020 року та у справі №278/2177/15-ц у постанові від 17 грудня 2020 року.
Таким чином, вимоги позову щодо стягнення 6 844,15 грн заборгованості за тілом кредиту; нарахованої пені 5 869,17 грн; 500 грн - штрафу (фіксована частина), 683,46 грн - штрафу (процентна складова) є доведеними належними доказами, не спростованими відповідачем, тому судом першої інстанції помилково відмовлено у задоволенні цих вимог позову.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом  статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Як убачається із матеріалів справи, а саме підписаної відповідачем 30 серпня 2011 року довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" сторонами узгоджено, що базова відсоткова ставка нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році і становить 2,5%. Щомісячна комісія за кредитне обслуговування становить 1% на залишок заборгованості, що непогашена на протязі пільгового періоду. Розмір щомісячних платежів (включає плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості. Строк внесення платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості: Пеня = пеня(1) + пеня(2), пеня(1) = (базова відсоткова ставка за договором) / 30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня(2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, нараховується 1 раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. Штраф при порушенні строків платежу по будь-якому грошовому зобов`язанню, передбаченому договором, більш ніж на 30 днів - 500 грн + 5% від суми позову (а.с.32).
Отже, сторонами передбачено та погоджено сплату відсотків за користування кредитом та неустойки.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо безпідставного неврахування наданого позивачем розрахунку заборгованості апеляційний суд вважає, що ці доводи заслуговують на увагу.
Так, судом першої інстанції визнано неналежним та недопустимим доказом розрахунок боргу та виписку про використання кредитних карток, що не відповідає вимогам первинного банківського документа.
            Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно із ст. 78 указаного кодексу суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Висновки суду, що розрахунок заборгованості та виписка про використання кредитних карток є неналежними доказами є помилковий, оскільки указані докази містять інформацію щодо нарахованого розміру заборгованості та обсяг використаних карток, що безпосередньо стосується предмета спору.
Крім того, сам по собі розрахунок не є офіційним документом, а є наведеним позивачем розрахунком, у якому позивачем наведено періоди отримання, використання, повернення кредитних коштів та розміри цих коштів.
Крім того на підтвердження розрахунку позивачем було надано виписку по рахунку, що є належним доказом розміру заборгованості, на що суд першої інстанції увагу не звернув. Розмір заборгованості, який відповідає наявній у виписці по рахунку інформації, відповідачем не спростовано.
За таких обставин висновки суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог є помилковими, оскільки не відповідають матеріалам справи.
Оскільки позивачем доведені вимоги його позову, а відповідачем не вчинено жодних дій у спростування заявленого до нього позову, відповідач несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій, що передбачено ч. 4 ст. 12 ЦПК України.
Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Як убачається із обґрунтувань позову та доводів апеляційної скарги, позивач у позові просив стягнути 955,80 грн суми 3 відсотків річних, які встановлені законодавчим актом, а саме  на підставі ст. 625 ЦК України. Указаний розмір відповідачем також не спростовано.
Отже позивачем доведено та відповідачем не спростовано наявність підстав для стягнення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання зобов`язань щодо повернення кредитних коштів.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, помилкове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову у повному обсязі.
Згідно з положеннями частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, із ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 102 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 3 153 грн, що всього складає 5 255 грн. Витрати позивача по сплаті судового збору підтверджені відповідними платіжними дорученнями.
Згідно з частиною 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" задовольнити.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.
Стягнути із ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_2 ) суму заборгованості за кредитним договором б/н від 30 серпня 2011 року у розмірі 14 852 (чотирнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят дві) грн 58 коп. з яких: 6 844 (шість тисяч вісімсот сорок чотири) грн 15 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 955 (дев`ятсот п`ятдесят п`ять) грн 80 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625; 5 869 (п`ять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять) грн 17 коп. -пеня; 500 (п`ятсот) грн - штраф (фіксована частина); 683 (шістсот вісімдесят три) грн 46 коп. - штраф (процентна складова) та 5 255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.
 
Головуючий	Т.О. Писана	
Судді	К. П. Приходько	
		
	С.О. Журба