Постанова
Іменем України
 
18 травня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 569/22897/18
провадження № 61-3508св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Рівненське обласне виробниче комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал»,
 
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Денисюк Оксани Іванівни на постанову Рівненського апеляційного суду від 23 січня 2020 року у складі колегії суддів: Боймиструк С. В., Гордійчук С. О., Шимків С. С., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
 
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» (далі - РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал») про захист прав споживача, посилаючись на те, що 30 липня 2014 року вона набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 . З часу придбання квартири вона проживала в ній та користувалася послугами з водопостачання та водовідведення, наданими РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал». Плата за надані відповідачем послуги нараховувалася за нормативами (нормами) споживання у зв`язку з відсутністю у квартирі встановлених засобів обліку води. Листом від 19 липня 2018 року № 132/01-11 РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» повідомило їй про те, що заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 на 01 липня 2018 року становить 15 315,73 грн, а також вказано, що в лютому 2018 року проведено коригування нарахувань згідно із затвердженими нормативами (нормами) і діючими тарифами: з 01 січня 2011 року - з 1 особи на 2 особи; з 08 серпня 2012 року - з 2 осіб на 3 особи; з 29 серпня 2012 року - з 3 осіб на 4 особи; з 26 жовтня 2016 року - з 4 осіб на 3 особи; з 23 березня 2017 року - з 3 осіб на 4 особи. Разом з тим відповідно до рішення Рівненської обласної ради від 06 вересня 2017 року № 682 споживачі - фізичні особи зобов`язані в разі настання змін у місячний строк, але не рідше одного разу на рік, надавати водопостачальному підприємству довідку про кількість зареєстрованих осіб та інших водокористувачів. У разі несвоєчасного подання такої інформації перерахунки обсягів водоспоживання здійснюється з початку поточного кварталу. Враховуючи наведене,  ОСОБА_1 просила: визнати протиправними дії РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» щодо донарахування їй у лютому 2018 року плати за користування послугами водопостачання та водовідведення з 01 січня 2011 року по 01 січня 2018 року у квартирі АДРЕСА_1 (особовий рахунок НОМЕР_1 ); зобов`язати відповідача внести коригування до її особового рахунку шляхом виключення з нього донарахованих у лютому 2018 року сум заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01 січня 2011 року по 01 січня 2018 року.
 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 жовтня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправними дії РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» щодо донарахування в лютому 2018 року для споживача ОСОБА_1 плати за користування послугами з водопостачання та водовідведення з 01 січня 2011 року по 01 січня 2018 року по особовому рахунку НОМЕР_1 у квартирі АДРЕСА_1 . Зобов`язано РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» внести коригування до особового рахунку НОМЕР_1 споживача ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 згідно з абзацом 4 приміток рішення Рівненської обласної ради від 06 вересня 2017 року № 682 «Про затвердження нормативів (норм) споживання води для споживачів РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» за період з 01 серпня 2014 року по 01 січня 2018 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що відповідно до рішень Рівненської обласної ради «Про затвердження нормативів (норм) споживання води для споживачів РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» від 25 травня 2012 року № 668 та від 06 вересня 2017 року № 682 ОСОБА_1 зобов`язана була повідомити РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» про зміну власника та кількості водокористувачів у місячний строк (але не рідше одного разу на рік). Враховуючи, що позивач не подала своєчасно таку інформацію, перерахунок обсягів водоспоживання необхідно було здійснювати з початку поточного кварталу, а не з моменту реєстрації осіб у квартирі. Оскільки заборгованість, яка виникла до моменту набуття права власності ОСОБА_1 (з січня 2011 року до кінця липня 2014 року) відповідачем була добровільно виключена, суд зобов`язав відповідача внести коригування до особового рахунку НОМЕР_1 , що обліковується за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до абзацу 4 приміток вищезазначеного рішення Рівненської обласної ради від 06 вересня 2017 року № 682 за період з 01 серпня 2014 року по 01 січня 2018 року.
 
Постановою Рівненського апеляційного суду від 23 січня 2020 року апеляційну скаргу РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» задоволено. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 жовтня 2019 року скасовано. В задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин абзац 4 приміток рішення Рівненської обласної рада від 06 вересня 2017 року № 682 «Про затвердження нормативів (норм) споживання води для споживачів РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал», оскільки до застосування підлягав саме абзац 3 приміток вказаного рішення, який передбачає, що «визначення обсягів водоспоживання для споживачів фізичних осіб здійснюється виходячи із затверджених нормативів (норм) споживання води та відповідно до кількості зареєстрованих осіб за весь період фактичного користування послугами (з моменту реєстрації)». Згідно з договором від 03 серпня 2018 року № 30/44/66 про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, укладеним між РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» та ОСОБА_1 , визначення обсягів водопостачання для споживачів фізичних осіб, які не мають приладів обліку, здійснюється виходячи із затверджених нормативів (норм) споживання води та відповідно до кількості зареєстрованих осіб за весь період фактичного користування послугами (з моменту реєстрації). Пунктом 15 договору визначено, що зобов`язання з оплати за послуги водопостачання та водовідведення, які виникли до моменту укладення цього договору, абонент здійснює на умовах, що передбачені цим договором. Враховуючи, що позивач не надала водопостачальному підприємству довідку про кількість зареєстрованих осіб та інших водокористувачів, в лютому 2018 року за особовим рахунком №  НОМЕР_1 , що обліковується за адресою: АДРЕСА_1 , проведено відповідне коригування нарахувань згідно із затвердженими нормативами (нормами) і діючими тарифами. Заборгованість в сумі 1 413,57 грн, яка виникла до моменту набуття позивачем права власності на квартиру за період з січня 2011 року до липня 2014 року, після отримання позовної заяви, до якої була додана копія договору дарування, була виключена відповідачем.Довільне тлумачення як позивачем, так і місцевим судом поняття «перерахунок з початку поточного кварталу» є ухиленням та сприянням в такому ухиленні від оплати реально отриманого обсягу послуг за весь період їх надання. Таке тлумачення є некоректним та суперечить чинному законодавству.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.
 
21 лютого 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Денисюк О. І. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Рівненського апеляційного суду від 23 січня 2020 року, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 жовтня 2019 року залишити в силі.
 
На обґрунтування підстав касаційного оскарження постанови Рівненського апеляційного суду від 23 січня 2020 року заявник зазначила, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Разом з тим касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Так, за результатами розгляду касаційної скарги необхідно вирішити питання наявності або відсутності права надавача комунальних послуг здійснювати перерахунок плати за попередні періоди без закріплення на законодавчому рівні такого права і порядку здійснення перерахунку/донарахування, а також без встановлення факту користування комунальними послугами.
 
Крім того, в касаційній скарзі зазначено, що відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ОСОБА_1 позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи. 14 березня 2019 року Рівненський міський суд Рівненської області видав наказ за заявою РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05 липня 2019 року вказаний наказ скасовано. Відповідач може повторно звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу або з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комунальні послуги, однак в межах судового розгляду позивач буде позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваною постановою апеляційного суду.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 березня 2020 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Рівненського міського суду Рівненської області.
 
27 квітня 2020 року справа № 569/22897/18 надійшла до Верховного Суду.
 
Позиція Верховного Суду.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга подана на підставі пункту 3 абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Судами встановлено, що 30 липня 2014 року на підставі договору дарування ОСОБА_1 стала власником квартири АДРЕСА_1 .
 
З часу придбання квартири позивач проживала в ній та користувалася послугами з водопостачання та водовідведення, наданими РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал». 
 
Враховуючи, що позивач не мала квартирного засобу обліку використання води, нарахування плати за надані послуги здійснювалося відповідачем згідно з встановленими нормативами та тарифами споживання води, які визначалися рішеннями Рівненської обласної ради від 25 травня 2012 року № 668 та від 06 вересня 2017 року № 682 «Про затвердження нормативів (норм) споживання води для споживачів РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал».
 
Відповідно до абзаців 9 та 10 приміток рішення Рівненської обласної ради від 25 травня 2012 року № 668 «Про затвердження нормативів (норм) споживання води для споживачів РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал», а також абзаців 3 та 4 рішення Рівненської обласної ради від 06 вересня 2017 року № 682 «Про затвердження нормативів (норм) споживання води для споживачів РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» визначення обсягів водоспоживання для споживачів - фізичних осіб здійснюється, виходячи із затверджених нормативів (норм) споживання води та відповідно до кількості зареєстрованих осіб за весь період фактичного користування послугами. Споживачі - фізичні особи зобов`язані у разі настання змін (зміни ступеня благоустрою будинку, його власника, кількості водокористувачів, поливної площі, кількості худоби та птиці тощо) у місячний строк, але не рідше одного разу на рік, надавати водопостачальному підприємству довідку про кількість зареєстрованих осіб та інших водокористувачів, розмір площі зелених насаджень (включаючи площі саду, городу) та розмір площі благоустрою прибудинкової території, кількість худоби та птиці. У разі несвоєчасного подання такої інформації перерахунки обсягів водоспоживання здійснюються з початку поточного кварталу.
 
Листом від 19 липня 2018 року № 132/01-11 РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» повідомило позивача про те, що заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 на 01 липня 2018 року становить 15 315,73 грн, а також вказано, що у лютому 2018 року проведено коригування нарахувань згідно із затвердженими нормативами (нормами) і діючими тарифами: з 01 січня 2011 року - з 1 особи на 2 особи; з 08 серпня 2012 року - з 2 осіб на 3 особи; з 29 серпня 2012 року - з 3 осіб на 4 особи; з 26 жовтня 2016 року - з 4 осіб на 3 особи; з 23 березня 2017 року - з 3 осіб на 4 особи.
 
03 серпня 2018 року між РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» та ОСОБА_1 було укладено договір № 30144166 про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, за яким визначення обсягів водопостачання для споживачів - фізичних осіб, які не мають приладів обліку, здійснюється виходячи із затверджених нормативів (норм) споживання води та відповідно до кількості зареєстрованих осіб за весь період фактичного користування послугами (з моменту реєстрації).
 
Пунктом 15 Договору визначено, що зобов`язання з оплати за послуги з водопостачання та водовідведення, які виникли до моменту укладення цього договору, абонент здійснює на умовах, що передбачені цим договором.
 
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон).
 
Статтею 1 вказаного Закону врегульовано, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. 
 
Відповідно до статті 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. 
 
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 7 Закону споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорам та інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.
 
Пунктами 17, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, визначено, що послуги з водопостачання та водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.
 
Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (стаття 12 Закону).
 
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
 
За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
 
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
 
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
 
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
 
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
 
Виходячи з наведеного, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 з огляду на те, що саме на споживача (позивача) покладений обов`язок надавати відомості про кількість зареєстрованих осіб та інших водокористувачів. Враховуючи, що позивач не надала водопостачальному підприємству необхідних відомостей, відповідач у лютому 2018 року провів відповідне коригування нарахувань згідно із затвердженими нормативами (нормами) і діючими тарифами за особовим рахунком №  НОМЕР_1 , що обліковується за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому заборгованість в сумі 1 413,57 грн, яка виникла до моменту набуття позивачем права власності на квартиру за період з січня 2011 року до липня 2014 року, після отримання позовної заяви, до якої була додана копія договору дарування, була виключена відповідачем. 
 
Доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права, не заслуговують на увагу, оскільки, з урахуванням встановлених в цій справі обставин, не вбачається неправильного застосування апеляційним судом норм матеріального права, а заявник не зазначила, щодо якої норми матеріального права відсутній висновок Верховного Суду. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів та за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
 
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Денисюк Оксани Іванівни залишити без задоволення.
 
Постанову Рівненського апеляційного суду від 23 січня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко