Ухвала
іменем України 
17 травня 2021 року
м. Київ
Справа № 607/26727/18
Провадження № 51-5550ск 20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 , 
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу старшого прокурора групи прокурорів – заступника начальника відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року,
в с т а н о в и в:
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 
від 30 грудня 2020 року клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 задоволено частково, вирішено вважати прокурорів за постановою керівника Тернопільської обласної прокуратури від 30 листопада 2020 року ОСОБА_6  про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні – ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 такими, що визначені всупереч вимог ст. 37 КПК України. Відмовлено у задоволенні решти вимог клопотання обвинуваченого  ОСОБА_5 . 
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року апеляційну скаргу прокурора Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2020 року повернуто апелянту.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При цьому зазначає, що в апеляційній скарзі зазначалося, що про ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2020 року процесуальному прокурору та старшому прокурору групи прокурорів у кримінальному провадженні №  12017210180000244 стало відомо лише 21 січня 2021 року, що слідує зі змісту рапорту та інформації на виконання доручення прокурора відділу організації і забезпечення підтримання публічного обвинувачення в суді ОСОБА_9 , який на виконання доручення в порядку визначеному КПК України здійснював підтримання публічного обвинувачення у вказаному кримінальному провадженні. Заступником начальника відділу Тернопільської обласної прокуратури у терміновому порядку 26 січня 2021 року подано апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції. Крім того, прокурор ОСОБА_4 не погоджується із зазначенням в ухвалі апеляційного суду про те, що прокурор не клопотав про поновлення пропущеного строку та про причини поважності його пропуску, оскільки обставини наведені в апеляційній скарзі, в пояснення поважності його пропуску, вказують на те, що прокурором було вжито заходів, спрямованих на поновлення строку відповідно до вимог ч. 1 ст. 117 КПК України. Однак, незважаючи на наведене прокурором, суд апеляційної інстанції повернув його апеляційну скаргу, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додану до неї копію ухвали апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу суду першої інстанції протягом семи днів з дня її оголошення.
Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Частиною 1 ст. 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин. Отже, в ініційованому учасником кримінального провадження клопотанні про поновлення процесуального строку має бути наведено причини, через які цей строк пропущено.
Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.
Як убачається з ухвали апеляційного суду та касаційної скарги, ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області була оголошена 30  грудня 2020 року в присутності прокурора. Водночас, старший прокурор групи прокурорів  – заступник начальника відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_4 (як прокурор вищого рівня) подав апеляційну скаргу, у якій зазначав обставини, аналогічні вищенаведеним у доводах касаційної скарги, в пояснення поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження вказаної ухвали місцевого суду (про постановлення ухвали йому стало відомо вже після закінчення строку її оскарження). 
Відмовляючи у поновленні строку на оскарження, апеляційний суд з посиланням на п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК України вказав на те, що початок обчислення строку на подачу апеляційної скарги виникає з дня проголошення судового рішення. При цьому, з моменту отримання копії рішення початок строку на апеляційне оскарження виникає лише у осіб, які перебувають під вартою, або якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує в порядку, передбаченому ст. 382 КПК України, що передбачено ч. 3 ст. 395 КПК України.
Крім того, суд наголосив на тому, що оскільки прокурор був присутній під час судового засідання та на оголошенні прийнятої ухвали за результатами розгляду клопотання обвинуваченого  ОСОБА_5 , йому було відомо про суть ухвали, порядок та термін її оскарження. Проте, з апеляційною скаргою на вказану ухвалу суду прокурор Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_4 звернувся лише 26 січня 2021 року, що вбачається із відмітки на конверті поштового відправлення, тобто після закінчення строку апеляційного оскарження.
При цьому, колегія суддів касаційного суду також не може погодитись із вказаними доводами касаційної скарги прокурора та вважає їх неспроможними з огляду на таке.
У п. 20 ч. 2 ст. 36 КПК України закріплено, що прокурор має право на оскарження судових рішень в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. При цьому прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. 
Згідно з ч. 4 ст. 36 КПК України право на подання апеляційної скарги мають також незалежно від їх участі в судовому провадженні прокурори вищого рівня: Генеральний прокурор України, його перший заступник та заступники, керівники регіональної прокуратури, його перший заступник та заступники.
Проте у Кримінальному процесуальному кодексі України не встановлено особливого порядку та строків оскарження прокурорами вищого рівня судових рішень у апеляційному чи касаційному порядку. 
Так, у ст. ст. 393 та 425 КПК України як суб`єкт оскарження вказується тільки прокурор. Відповідно ж до п. 15 ч. 1 ст. 3 КПК України прокурором є особа, яка обіймає посаду, передбачену ст. 17 Закону України «Про прокуратуру» та діє у межах своїх повноважень.
Причому Законом України «Про прокуратуру» визначено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави (ст. 1); єдність системи прокуратури України забезпечується: єдиними засадами організації та діяльності прокуратури, єдиним статусом прокурорів, єдиним порядком організаційного забезпечення діяльності прокурорів та ін. (ч. 5 ст. 7); прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі (ч. 2 ст. 15).
Виходячи з системного аналізу зазначених вище норм, поняття «прокурор», яке вживається у ст. ст. 393 та 425 КПК України як суб`єкт апеляційного та касаційного оскарження, охоплює не лише певну посадову особу, яка здійснює повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні та визначена у порядку ст. 37 КПК України, але й прокурорів вищого рівня, визначених у ч. 4 ст. 36 КПК України (Генеральний прокурор України, його перший заступник та заступники, керівники регіональної прокуратури, його перший заступник та заступники).
Враховуючи зазначене, а також те, що у судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції був присутній прокурор ОСОБА_9 причини пропуску строку на апеляційне оскарження, які викладені у касаційній скарзі старшого прокурора групи прокурорів – заступника начальника відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_4 , колегія суддів не вважає поважними.
А тому істотних порушень вимог кримінального процесуального закону апеляційним судом не допущено, аухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд 
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою старшого прокурора групи прокурорів – заступника начальника відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                                 ОСОБА_3