УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/30488/20
Провадження № 22-ц/4820/899/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 червня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В., 

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 686/30488/20 за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 квітня 2021 року (суддя Мазурок О. В., повне судове рішення складено 07 квітня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. 

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд
у с т а н о в и в :
У грудні 2020 року ОСОБА_2 , звертаючись до суду із вказаним позовом та зменшивши позовні вимоги, зазначала, що ОСОБА_1 15 грудня 2018 року взяв у неї у борг 134400 грн, що еквівалентно 4800 доларів США, та зобов`язався повернути його у строк до 15 червня 2019 року, на підтвердження чого надав розписку. У вказаний строк відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав.
Тому позивачка просила стягнути з ОСОБА_1 борг у сумі 5058,80 доларів США, з яких: 4800 доларів США основного боргу та 258,80 доларів США 3% річних від загальної суми боргу.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 квітня 2021 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5058, 80 доларів США. Вирішено питання про судовий збір.
ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права. Суд безпідставно стягнув суму боргу і 3% річних у доларах США, оскільки текст розписки свідчить про отримання боргу у гривні. Не погоджується із нарахування 3% річних за період з 07.12.2020 по 01.04.2021, оскільки судові засідання відкладалися не з його вини. Суд неправильно визначив початок періоду прострочення виконання зобов`язання 16 грудня 2018 року, оскільки борг він мав повернути до 15 червня 2019 року. 
Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи. 
Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Оскільки відповідач не повернув борг у сумі 4800 доларів США, зазначена сума боргу підлягає стягненню на користь позивачки, та 3% річних від простроченої суми, які також визначив в іноземній валюті.
Такий висновок суду не у повній мірі відповідає обставинам справи і вимогам закону.
Установлено, що 15 грудня 2018 року між сторонами був укладений договір позики, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 позику у розмірі 134400 грн, що еквівалентно 4800 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою (а.с. 26). Зазначеним договором визначений строк повернення коштів до 15 червня 2019 року. У визначений строк відповідач позику не повернув.
Позивачка, зменшивши позовні вимоги просила стягнути борг у сумі 4800 доларів США і на підставі частини 2 статті 625 ЦК України 3% річних від суми боргу за період з 16.06.2019 по 01.04.2021 у сумі 258, 80 доларів США, усього 5058,80 доларів США.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику.
Наявність між сторонами позикових відносин підтверджується оригіналом розписки від 15 грудня 2018 року, яка знаходилася у позивачки та якою доведено як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти.
Зобов`язання за договором позики ОСОБА_1 не виконав, кошти у встановлений строк ОСОБА_2 не повернув, чого не заперечував під час розгляду справи.
Установивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми основного боргу і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Проте при визначенні суми до стягнення у доларах США припустився помилки.
Апеляційний суд вважає установленим факт отримання відповідачем грошових коштів у національній валюті, а саме у розмірі 134400 грн. 
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу).
Згідно з частинами першою та другою статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України.
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина 2 статті 192 ЦК України). 
З огляду на положення статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. 
Умови наданої у справі розписки передбачають домовленість сторін про те, що борг, який підлягає поверненню, становить 134400 грн, що еквівалентно 4800 доларів США.
Тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає борг у гривні.
Подібні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 128/2085/17, від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.
У зв`язку з наведеним заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про неправомірність стягнення боргу за договором позики у доларах США.
При визначенні суми боргу, що підлягає стягненню, апеляційний суд виходить з такого.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, як отримав (суму позики).
Визначення еквівалента іноземної валюти у зобов`язанні має на меті відновити втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції. 
З урахуванням того, що курс долара США до національної валюти станом на час ухвалення рішення (на час платежу) є меншим (27,0275), ніж на час укладення договору позики (28), стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає отримана у борг сума 134400 грн. 
На підставі частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі, а не її еквівалент в іноземній валюті.
З урахуванням суми боргу 134400 грн за період з 16 червня 2019 року по 01 квітня 2021 року (уточнені вимоги від 01.04.2021) 3% річних складає 7235,51 грн (134400 грн х 3 х 656 днів : 365 (366) днів : 100 (з урахувнням 366 днів у 2020 році)).
Відповідно частково має бути задоволений позов про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 7235,51 грн.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про безпідставність нарахування 3% річних за період з 07.12.2020 по 01.04.2021, оскільки відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення.
З огляду на викладене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову і стягнення боргу за договором позики у гривні.
Документально підтверджені витрати позивачки по оплаті судового збору за подання позовної заяви на підставі частини 1 статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1416,36 грн. 
Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
 
Позов задовольнити частково.
 
Стягнути з  ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) борг у сумі 134400 грн (сто тридцять чотири тисячі чотириста грн), 3% річних у сумі 7235,51 грн (сім тисяч двісті тридцять п`ять грн 51 коп.) і судовий збір у сумі 1416,36 грн (одна тисяча чотириста шістнадцять грн 36 коп.).
 
У решті вимог відмовити.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

 
Повне судове рішення складено 17 червня 2021 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай 

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта