Постанова  
Іменем  України
22 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 641/9765/19
провадження № 61-529св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Ткачука О. С. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В.,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми, за касаційною скаргоюОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду                        м. Харкова від 03 червня 2020 року, ухвалене суддею Боговським Д. Є., та постанову Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року, прийняту у складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Кругової С. С., Пилипчук Н. П., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_4 про стягнення 755 702 грн 50 коп.
Позов мотивовано тим, що з 01 лютого 2013 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який був розірваний за рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 лютого 
2018 року. Під час шлюбу, а саме 11 березня 2013 року між ним та               ОСОБА_5 був укладений договір позики, відповідно до якого він взяв у останнього в борг 50 тис. доларів США,  які були використані на придбання нерухомого майна - квартири у новобудові для проживання сім`ї. Наступного дня 12 березня 2013 року він перерахував отримані за договором позики грошові кошти забудовнику, а 11 березня 2015 року - отримав у власність квартиру АДРЕСА_1 . 
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 травня 2018 року у справі про поділ майна подружжя вказана квартира була визнана спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та сторони у справі є співвласниками зазначеної квартири в рівних частинах. 
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 стягнута заборгованість за договором позики від 11 березня 2013 року у розмірі                        1 251 500 грн, відсотки у розмірі 250 300 грн та судові витрати у розмірі                           9 605 грн, а всього 1 511 405 грн. 
Позивач зазначав, що вищезазначене судове рішення він виконав добровільно у повному обсязі, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_5 від 06 листопада 2019 року. Оскільки кошти за договором позики були використані в інтересах сім`ї та були об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_2 , на його думку, повинна повернути йому половину грошової суми, що позичалась ним на придбання спільного майна.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 червня 
2020 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року,у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. 
Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди виходили із недоведеності факту придбання спірної квартири подружжям ОСОБА_1 за кошти, позичені у   ОСОБА_5 , а відтак і того, що ці кошти використані ОСОБА_3 в інтересах сім`ї.  Крім того, позивач не надав суду належних і допустимих доказів обізнаності та згоди його дружини ОСОБА_2 на укладення ним договору позики від 11 березня 2013 року із ОСОБА_5 . 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У січні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова 
від 03 червня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду 
від 10 грудня 2020 року, у якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення у справі, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанова Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того, заявник посилався на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, оскільки суд розглянув справу за наявності клопотання його представника - адвоката  Кучінської І. С. про відкладення розгляду справи.
Доводи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість. 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 03 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
31 березня 2021 року справа надійшла до Верховного Суду. 
31 березня 2021 року згідно протоколу передачі судової справи справу визначено розглядати у складі колегії суддів: Ткачука О. С. (судді-доповідача), Калараша А. А., Петрова Є. В.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у  складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в  постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і  заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалені у справі судові рішення відповідають цим вимогам. 
Судами встановлено, що з 01 лютого 2013 року   ОСОБА_2 та                              ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі. 
Відповідно до договору від 11 березня 2013 року ОСОБА_1 взяв в борг у ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 50 тис. доларів США. Метою укладення цієї угоди зазначено - придбання квартири для забезпечення сім`ї.  Договір нотаріально посвідчено не було. Також не було згоди другого з подружжя -   ОСОБА_2 на його укладення (а. с. 82-84). 
Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2018 року у справі № 641/8128/17 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано  (а. с. 10-11).
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 травня 2018 року у справі № 641/8127/17 про поділ майна подружжя, визнано об`єктом права спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на це нерухоме майно по 1/2 частині за кожним. Вимоги про розподіл боргових зобов`язань подружжя не заявлялися та судом не вирішувалися (а. с. 12-15). Під час розгляду цієї справи ОСОБА_1 подав до суду власноруч підписаний відзив, в якому повідомив про те, що спірна квартира була придбана ним за особисті кошти, які він мав до укладення шлюбу з ОСОБА_2 (а. с. 73).
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2019 року у справі № 641/1907/19 за позовом ОСОБА_5 до                            ОСОБА_1 , третя особа -  ОСОБА_2 , позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 11 березня 2013 року у сумі 1 251 500 грн та проценти у сумі 250 300 грн, а також судові витрати у сумі 9 605 грн, всього                       1 511 405 грн (а. с. 7-9).
З цього судового рішення слідує, що у ОСОБА_2 не виникло жодного зобов`язання за вищезазначеним рішенням суду.
Згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_5 від 06 листопада 2019 року ОСОБА_1 повністю виконав свої зобов`язання за рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2019 року, сплативши йому  грошові кошти у загальному розмірі 1 511 405 грн (а. с. 16).
Судами також встановлено, що рішенням Московського районного суду                   м. Харкова від 29 січня 2019 року у справі № 641/6357/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, стягнуто з  відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 1 413 970 грн за розпискою від 07 листопада 2012 року (а. с. 66-67). У відзиві на позов ОСОБА_1 визнав той факт, що позичені за цією розпискою кошти у сумі 50 тис доларів США були направлені на придбання квартири АДРЕСА_1 .
Встановивши вищезазначені обставини у справі, суди дійшли висновку про недоведення факту придбання вищезазначеної квартири подружжям ОСОБА_1 за кошти, позичені у ОСОБА_5 за договором позики від 11 березня 2013 року, а також, що ці кошти були використані ОСОБА_1 в інтересах сім`ї. 
Посилання ОСОБА_1 в касаційній скарзі на неврахування судами правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 643/2529/15-ц (провадження № 61-147св18), від 13 травня 2019 року у справі № 638/1962/17 (провадження № 61-25286св18), від 06 березня 2019 року у справі № 754/11103/16-ц (провадження                         № 61-28144св18), від 30 січня 2019 року у справі № 372/1558/16-ц (провадження № 61-26356св18), від 17 квітня 2019 року у справі                                         № 631/1982/16-ц (провадження № 61-36690св18), від 10 жовтня 2019 року у справі № 607/2831/16-ц (провадження № 61-27855св18)  щодо тлумачення у них частини четвертої статті 65 СК України про те, що подружжя, крім права спільної сумісної власності на придбане за рахунок позичених грошових коштів майно, внаслідок укладення договорів позики виникає також і зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники та, що договір укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї, не може бути застосовано до даних правовідносин, оскільки правовідносини у зазначених справах та у справі, яка переглядається не є подібними, виходячи із встановлених у цій справі конкретних обставин.
Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права та розглянув справу за відсутності представника позивача - адвоката Кучінської І. С. за наявності її клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів відхиляє, оскільки це не призвело до ухвалення неправильного судового рішення та не порушило прав позивача на подання пояснень, зауважень, тощо в письмовій формі, які могли бути надані до суду як самим позивачем, так і його представником. Крім того, наявні у матеріалах справи докази (а. с. 160) свідчать про повідомлення ОСОБА_1 в установленому ЦПК України порядку про дату, час і місце судового засідання.  
Інші доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права і зводяться до власної переоцінки позивачем встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 червня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                               О. С. Ткачук 
А. А. Калараш
Є. В. Петров