ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року	Львів	Справа № 380/4311/20 пров. № А/857/15492/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                       Святецького В.В., 
суддів                                                             Гудима Л.Я., Коваля Р.М.,
                    з участю секретаря судового засідання      Хітрень О.Ю.,          

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року  у справі № 380/4311/20 (головуюча суддя Сидор Н.Т., м. Львів)  за адміністративним позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Акціонерного товариства ,,ДТЕК Західенерго”  про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:
У серпні 2020 року Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося в суд з позовом до Акціонерного товариства ,,ДТЕК Західенерго”, в якому просило стягнути з Акціонерного товариства ,,ДТЕК Західенерго” на користь Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів борг в сумі 3 918 352,18 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік, середньооблікова кількість штатних працівників у 2019 році в АТ ,,ДТЕК Західенерго” становила 4541 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до законодавства встановлена інвалідність - 161 осіб. Норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2019 році для відповідача відповідно до ст. 19 Закону України ,,Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні” становив 182  особи, що свідчить про невиконання відповідачем нормативу щодо працевлаштування осіб з інвалідністю у кількості 21 особи. Вказує на те, що оскільки відповідач не сплатив адміністративно-господарські санкції за 2019 рік в сумі 3892660,8 грн у встановлені законом строки, тому йому нарахована пеня, яка за період з 16.04.2020 по 07.05.2020 (22 дні) складає 25691,38 грн.
Рішенням від 26 жовтня 2020 року Львівський окружний адміністративний суд у задоволенні позову відмовив повністю.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд не взяв до уваги обґрунтування відділення Фонду щодо підстав стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені, й не досліджено усіх обставин справи.
Відповідно до ч.3 ст. 18 Закону України ,,Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні” підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця.
Відповідно до Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.
Належним інформуванням центру зайнятості щодо необхідності працевлаштування осіб з інвалідністю є форма звітності № 3-ПН ,,Інформація про попит на робочу силу (вакансії)”, подана не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії.
З аналізу норм ст. 218 Господарського кодексу України апелянт підсумовує, що суб`єкт господарювання звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.
Вказує на те, що суд не належним чином дослідив усі обставини справи, а тому оскаржене рішення є незаконним і необґрунтованим. 
З огляду на викладене, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
АТ ,,ДТЕК Західенерго” подало відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи позивача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального права. 
Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача заперечив вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що 24.02.2020 АТ ,,ДТЕК Західенерго” подало до Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2019 рік (форма № 10-ПІ). 
Відповідно до вказаного звіту, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу відповідача у 2019 році становила 4541 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до законодавства встановлена інвалідність 161 осіб, кількість інвалідів – штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України ,,Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні” - 182 осіб.
Згідно з розрахунку заборгованості по сплаті адміністративно господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2019 рік, сума коштів до сплати за 21 незайняте особами з інвалідністю робоче місце становить 3 892 660 грн. Розрахунок пені визначено за ставкою НБУ станом на 07.05.2020 - 8%; кількість днів у поточному році - 366; відсотки від ставки НБУ, законодавчо встановлені для розрахунку розміру пені - 120%; розрахунковий розмір пені (8*120:100:366) - 0,03%; сума пені за один день прострочення: 3892660,8*0,03% = 1  167,79 грн; кількість днів існування боргу: з 16.04.2020 до 07.05.2020 включно = 22 дні; сума пені, що необхідно сплатити: 1  167,79 * 22 = 25   691,38 грн. Загальна сума позовних вимог: 3   918  352,18 грн (3892660,8 + 25  691,38).
Вказана сума адміністративно-господарських санкцій та пені не сплачена відповідачем у добровільному порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду про стягнення з АТ ,,ДТЕК Західенерго” зазначеної суми боргу.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач у 2019 році виконав вимоги Закону України ,,Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” щодо вжиття заходів для працевлаштування інвалідів. Доказів того, що відповідач не створив робочі місця для інвалідів, відмовляв інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітував Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, позивач не надав. 
Отже, на думку суду першої інстанції, в даному випадку позивач не довів наявність складу правопорушення, а тому відсутні підстави для господарсько-правової відповідальності відповідача. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до частини 1  статті 19 Закону України ,, Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні” від 21.03.1991 № 875-XII (далі- Закон № 875-XII) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
При цьому, частиною 2 статті 19 Закону  № 875-XII зобов`язано підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Частиною1  статті 20 Закону  № 875-XII  встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим  статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.
Так, відповідно до частини першої  статті 218 Господарського кодексу України  підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Зі змісту частини другої статті 218 Господарського кодексу України  вбачається, що вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).
Отже, суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.
У зв`язку з цим, суд  повинен перевірити, чи вжив відповідач залежних від нього заходів для недопущення порушення правил здійснення господарської діяльності, яке полягає у необхідності забезпечення середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю відповідно до установленого нормативу.
Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 50 Закону України ,,Про зайнятість населення” від 05.07.2012 № 5067-VI (далі Закон № 5067-VI) роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.
На виконання пункту 4 частини 3  статті 50 Закону № 5067-VI наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013  затверджений Порядок подання форми звітності № 3-ПН ,,Інформація про попит на робочу силу (вакансії)”. 
В контексті прийнятого  Закону № 5067-VI  та затвердженого Порядку подання форми звітності №3-ПН ,,Інформація про попит на робочу силу (вакансії)” на роботодавців покладений обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.
Колегія суддів звертає увагу, що періодичності подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. 
Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН ,,Інформація про попит на робочу силу (вакансії) ” у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.
За правилами, визначеними  статтею 20 Закону  № 875-XII, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим  статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю..
Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю.
Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до  закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів). Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою  статті 19 цього Закону.
До обов`язків роботодавців щодо забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю в силу приписів частини 3 статті  17, частини 1 статті  18, частин 2,  3  та  5  статті  19 Закону  № 875-XII  фактично віднесено укладання трудового договору з осіб з інвалідністю, який самостійно звернувся до роботодавця або був направлений до нього державною службою зайнятості (в силу статті 21 Кодексу законів про працю України  саме наявність трудового договору вказує на виникнення у працівника обов`язку виконувати певну роботу, а у роботодавця обов`язку виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці).
Системний аналіз вищезазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані: - виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;
- надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю інформацію у порядку, передбаченому  Законом № 5067-VI    та Наказом № 316;
- звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому  Законом  № 875-XII    та Порядком № 70;
- у разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.
В свою чергу,  закон  не покладає обов`язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників - осіб з інвалідністю.
Наведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі П/811/693/17, від 02 травня 2018 року у справі №804/8007/16, від 13 червня 2018 року у справі №819/639/17, від 31 жовтня 2018 року у справі №812/1136/18.
При цьому,  Законом  № 875-XII    також визначено, що працевлаштування осіб з інвалідністю здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування такої особи з інвалідністю.
З огляду на викладене, обов`язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого  Законом  нормативу субсидіарно покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.
Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, є наказ по підприємству стосовно створення відповідного робочого місця, звіт форми № 3-ПН, що подається у порядку, визначеному наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013.
Разом з тим, як випливає з приписів частини 3  статті 18 Закону  № 875-XII, до обов`язків органів державної служби зайнятості законодавцем віднесена організація працевлаштування інвалідів, бо саме з цією метою роботодавці зобов`язані надавати державній службі зайнятості відповідну інформацію.
Таким чином, передбачена частиною 1  статті 20 Закону № 875-XII    міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку сплатити адміністративно-господарської санкції на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або 1) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої  статті 18 Закону  № 875-XII  , а саме: не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування осіб з інвалідністю, або 2) у разі порушення роботодавцем вимог частини 3 статті  17, частини 1 статті  18, частин 2,  3  та  5  статті  19 Закону  № 875-XI, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні інваліда, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.
Такі висновки викладені Верховним Судом у постанові від 11 вересня 2020 року  у справі № 1.380.2019.003534 (адміністративне провадження № К/9901/35746/19). 
З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що згідно з інформацією щодо кількості вільних робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю на АТ ,,ДТЕК Західенергно” за 2019 рік на відокремлених підрозділах підприємства - ,,Бурштинська ТЕС”, ,,Ладижинська ТЕС”, ,,Добротвірська ТЕС”, ,,ГАЛРЕМЕНЕРГО” створено 204 робочих місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, тобто норматив робочих місць (182) виконано. При цьому, кількість працюючих осіб з інвалідністю на підприємстві – 161.
Крім того, суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази та встановив, що на виконання вимог статті 18 Закону №875-XII, статті 50 Закону №5067-VI, у відповідності до Порядку №316, відокремленими підрозділами АТ ,,ДТЕК Західенерго” протягом 2019 року щомісячно подавались звіти за формою №3-ПН про попит на робочу силу для працевлаштування інвалідів на відповідні посади.
Так, зокрема, відокремлений підрозділ ,,ГАЛРЕМЕНЕРГО” АТ ,,ДТЕК Західенерго” протягом 2019 року щомісячно подавав звіти форми №3-ПН про попит на робочу силу для працевлаштування інвалідів на 12 вакансій; відокремлений підрозділ ,,Добротвірська ТЕС” ,,ДТЕК Західенерго” – щомісячно на 5 вакансій; відокремлений підрозділ ,,Бурштинська ТЕС” АТ ,,ДТЕК Західенерго” - щомісячно на 15 вакансій; відокремлений підрозділ ,,Ладижинська ТЕС” АТ ,,ДТЕК Західенерго” – 12 вакансій.
Крім того, вказані відокремлені підрозділи вживали додаткові заходи для працевлаштування інвалідів.
Так, ,,ГАЛРЕМЕНЕРГО” неодноразово протягом 2019 року скеровував листи з метою сприяння у працевлаштуванні інвалідів до Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, Львівського обласного фонду соціального захисту інвалідів, Львівського міського центру зайнятості про направлення осіб з інвалідністю для працевлаштування
,,Добротвірська ТЕС” неодноразово протягом 2019 року скеровував листи до районного центру зайнятості, Управління соціального захисту населення Кам`янка-Бузької райдержадміністрації, Львівського обласного фонду соціального захисту інвалідів про направлення осіб з інвалідністю для працевлаштування.
Також, відокремлений підрозділ ,,Добротвірська ТЕС” у  березні, червні, серпні 2019 року звертався з оголошенням в газеті ,,Життя і слово”, в якому пропонував вакантні робочі місця для працевлаштування інвалідів.
ВП ,,Бурштинська ТЕС” АТ ,,ДТЕК Західенерго” неодноразово протягом 2019 року скеровував листи з метою сприяння у працевлаштуванні інвалідів до управління соціального захисту населення Галицької райдержадміністрації, Івано-Франківського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів, Галицької районної філії Івано-Франківського ОЦЗ про направлення осіб з інвалідністю для працевлаштування.
          Відокремлений підрозділ ,,Ладижинська ТЕС” неодноразово протягом 2019 року скеровував листи з метою сприяння у працевлаштуванні інвалідів до Ладижинської міської філії Вінницького обласного центру зайнятості, Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів.
          Також, відокремлений підрозділ ,,Ладижинська ТЕС” у лютому,  березні, квітні, травні, червні, липні, серпні, вересні, листопаді, грудні 2019 року звертався з оголошенням в газеті ,,Нове місто”, в якому пропонував вакантні робочі місця для працевлаштування інвалідів. 
Всі наведені вище обставини підтверджуються належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи та не заперечуються сторонами. 
Натомість, як правильно встановив суд першої інстанції, ні службою зайнятості, ні обласними відділенням Фонду соціального захисту інвалідів не було направлено для працевлаштування до АТ ,,ДТЕК Західенерго” жодної особи з інвалідністю.
Докази безпідставної відмови особам з інвалідністю, які самостійно зверталися до відповідача з метою працевлаштування, у матеріалах справи відсутні.
Відтак, протягом звітного 2019 року відповідач систематично подавав до центрів зайнятості звіти про наявність вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю, а також  створив 204 робочих місця для працевлаштування зазначених осіб. На 161 створених місцях були працевлаштовані особи з інвалідністю, а інші місця (43 місць по нормативу) залишилися вакантними, хоча відповідачем вживалися відповідні заходи для працевлаштування осіб з інвалідністю. 
З наведених вище обставин колегія суддів вбачає, що відповідач у 2019 році виконав вимоги Закону України ,,Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” щодо вжиття заходів для працевлаштування інвалідів, доказів того, що відповідач не створив робочі місця для інвалідів, відмовляв інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітував Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, позивач не надав.
Причини не працевлаштування інвалідів не залежали від самого роботодавця, тому в його діях відсутній склад правопорушення і на нього не може бути покладена відповідальність за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.
Зазначений висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 14.02.2018 у справі № 820/2124/16, від 28.02.2018 у справі № 807/612/16, від 26.06.2018 у справі № 806/1368/17, від 11.09.2018 у справі № 812/1127/18, від 19.12.2018 у справі № 812/1140/18, від 23.07.2019 у справі № 820/2204/16, від 31.07.2019 у справі № 812/1164/18, від 24.06.2020 у справі № 440/2008/19.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції  фактичним обставинам, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства  (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 243,  ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ :
апеляційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року  у справі № 380/4311/20 – без змін. 
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених частиною четвертою  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.  

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повне судове рішення складено 15.04.2021.

    

У зв`язку з перебування судді Гудима Л.Я. у черговій відпустці з 01 квітня до 14 квітня 2021 року включно постанова в повному обсязі складена та підписана 15 квітня  2021 року.