УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 червня 2021 року
м. Київ
справа № 243/5813/16-к
провадження № 51-2016ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Донецького апеляційного суду від 01 квітня 2020 року, 
встановив:
Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 жовтня 2018 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі – КК), і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років. На підставі ч. 1 ст. 71 цього Кодексу за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком (Апеляційного суду Донецької області від 28 жовтня 2004 року) і ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років. 
Вироком Донецького апеляційного суду від 01 квітня 2020 року апеляційну скаргу захисника засудженого залишено без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора задоволено, вирок місцевого суду від 04 жовтня 2018 року скасовано та ухвалено новий, яким призначено ОСОБА_4 за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК покарання у виді довічного позбавлення волі. На підставі ч. 2 ст. 71 КК за сукупністю вироків шляхом поглинення менш суворого покарання, не відбутого за вироком Апеляційного суду Донецької області від 28 жовтня 2004 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК у строк покарання йому зараховано строк попереднього ув`язнення з 26 травня 2016 року по 01 квітня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У решті вирок місцевого суду залишено без змін. 
Постановою Верховного Суду від 28 квітня 2021 року касаційну скаргу                                 з доповненнями засудженого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 жовтня 2018 року та вирок Донецького апеляційного суду від 01 квітня 2020 року щодо нього — без зміни.
09 червня 2021 року до Верховного Суду надійшла повторна касаційна скарга засудженого з клопотанням, яке за змістом є доповненням до неї. У своїй скарзі засуджений просить, зокрема скасувати вирок Донецького апеляційного суду від 01 квітня 2020 року, який вже був предметом перевірки в суді касаційної інстанції із тих самих підстав.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до змісту положень статей 424, 425 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) процесуальним законом не передбачено можливості багаторазового оскарження в касаційному порядку особою судових рішень, які вже були предметом перегляду судом касаційної інстанції за касаційною скаргою цієї особи. 
Крім того, згідно з ч. 5 ст. 424 КПК постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Конституційний Суд України рішенням від11 березня 2010 року № 8-рп/2010 встановив, що визначення у положенні пункту 8 частини третьої                                     статті 129 Конституції України як однієї з основних засад судочинства "забезпечення ... касаційного оскарження рішення суду" у системному зв`язку з положеннями частини першої статті 8, статті 125 Основного Закону України означає лише одноразове касаційне оскарження та перегляд рішення  суду.
Оскільки Верховним Судом вже розглядалася касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 та переглядався, зокрема і вирок Донецького апеляційного суду від 01 квітня 2020 року, колегія суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що засуджений реалізував своє право на касаційне оскарження вказаного вище судового рішення, а тому воно не може бути предметом касаційного перегляду вдруге.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Посилання засудженого на статті 434-1, 434-2 КПК, як на підставу для прийняття його касаційної скарги до провадження Верховним Судом, не є слушними, оскільки цими статтями передбачено підстави та порядок передачі кримінального провадження на розгляд палати, об`єднаної або Великої Палати Верховного Суду, однак ОСОБА_4 взагалі не наводить обґрунтування необхідності такого розгляду. Крім того, засуджений, повторно подаючи касаційну скаргу, фактично просить вдруге переглянути вирок Донецького апеляційного суду від 01 квітня 2020 року.
Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Донецького апеляційного суду від 01 квітня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                   ОСОБА_3