Справа № 127/15699/16-ц
Провадження № 22-ц/801/1032/2021
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року	Справа № 127/15699/16-ц	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),
суддів Сала Т. Б., Якименко М. М.,
секретар судового засідання Куленко О. В.
учасники справи:
скаржник (боржник, особа, яка подала апеляційну скаргу): ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи (стягувачі): ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державний виконавець Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління у Вінницькій області Пращук Вадим Володимирович,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2021 року, постановлену у складі судді Жмудя О. О. в м. Вінниця, дата складення повного тексту ухвали 29 березня 2021 року,-
в с т а н о в и в :
25 лютого 2020 року ОСОБА_1 подала скаргу про визнання незаконними дій державного виконавця.
Скарга мотивована тим, що в провадженні ЦВ ДВС м. Вінниці перебуває на виконанні виконавче провадження ВП № 53469289 за яким, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 28 лютого 2019 року з ОСОБА_4 стягуються сума заборгованості на користь ОСОБА_3 28.08.2019 року державний виконавець Пращук В. В. змінив резолютивну частину постанови та зазначивши вже двох стягувачів, що не можна розцінювати як виправлення описки, так як це змінює саму суть постанови державного виконавця. Зазначала також, що виконавець не вправі був прийняти виконавчий лист до виконання, оскільки не визначено скільки кому із стягувачів вона повинна сплатити коштів. 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_5 на дії та рішення державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління у Вінницькій області Пращука В.В., заінтересовані особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що державним виконавцем 28.08.2019 року правомірно внесені зміни у постанову про відкриття виконавчого провадження від 24.02.2017 року на підставі абз. 3 ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження. Суд не взяв до уваги твердження представників скаржника про те, що державний виконавець не мав права виносити постанову про відкриття провадження від 24.02.2017 року, а мав повернути стягувачу виконавчий документ, оскільки він не відповідає вимогам, передбаченим ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки 21.02.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області було видано виконавчий лист № 127/15699/16-ц відповідно до резолютивної частини заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2016 року.
Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 06 квітня 2021 року подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2021 року та постановити нову , якою задовольнити її скаргу.
Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновки суду першої інстанції про правомірність внесення виправлень у постанову про відкриття виконавчого провадження від 24.02.2017 рокує невірними, такими виправленнями додано ще одного стягувача. Також суд не звернув уваги, що сума, зазначена до стягнення не розподілена як того вимагає Закон України «Про виконавче провадження», а тому державний виконавець не вправі був відкривати виконавче провадження.
Сторони у справі своїм правом подати відзив не скористались.
13 травня 2021 року на електронну адресу Вінницького апеляційного суду від Старшого державного виконавця ЦВ ДВС у м. Вінниця Пращука В. В. надійшли пояснення, у яких він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_6 та ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2021 року залишити без змін, посилаючись на правомірність дій державних виконавців.
В судовому засіданні апеляційного суду представники ОСОБА_1 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити.
Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про час та день розгляду справи повідомлені належним чином.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, Вінницької апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
 Судом встановлено наступне та не заперечується сторонами:
-Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2016 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , збитки в розмірі 213 690,00 грн 2 136,91 грн судового збору (а. с. 26).
-21 лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист, на підставі зазначеного вище заочного рішення, яке набрало законної сили 16 грудня 2016 року (а. с. 6).
-24 лютого 2017 року державним виконавцем ЦВ ДВС м. Вінниці ГТ УЮ у Вінницькій області Щербатюком А. І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 53469289, з виконання виконавчого листа № 127/15699/16-ц від 21.02.2017 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 збитки в розмірі 213 690 грн та 2 236, 91 грн судового збору (а. с. 28);
-28 серпня 2019 року державним виконавцем ЦВ ДВС м. Вінниці ГТ УЮ  у Вінницькій області  Пращуком В. В. винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі виконавчого провадження ВП № 53469289, а саме: замінено у постанові про відкриття провадження ВП № 53469289 від 24.02.2017 року резолютивну частину постанови на «стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 збитки в розмірі 213 690 грн. та 2 136,91 грн. судового збору»;
-18 жовтня 2018 року ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_9 (копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 на а. с. 183)
-Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2020 року скаргу ОСОБА_5 на дії та рішення державного виконавця ЦВ ДВС м. Вінниці ГТУ у Вінницькій області Пращука В. В. було залишено без розгляду (а. с. 30-32), Постановою Вінницького апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року скасована та справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції (а. с. 87-89);
-Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2020 року матеріали скарги ОСОБА_5 на дії та рішення державного виконавця ЦВ ДВС м. Вінниці ГТУ у Вінницькій області Пращука В. В. повернуто заявнику без розгляду (а. с. 94-95), Постановою Вінницького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року скасована та справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції (а. с. 125-126).
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно зі ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 7 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження»).
Оскільки заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2016 року було стягнуто ОСОБА_6 213 690 грн. збитків та 2 136,91 грн судового збору на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , то виправлення державного виконавця резолютивної частини постанови про відкриття виконавчого провадження шляхом зазначення двох стягувачів, а не одного (як було помилково зазначено в Постанові про відкриття виконавчого провадження від 24.02.2017 року) не є зміною суті рішення, що виконується, а дійсно слід розцінювати як граматичну помилку.
За таких обставин вірним є висновок суду першої інстанції, про те що державний виконавець мав право внести зміни у постанову на підставі абз.3 ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», а тому, постанова державного виконавця від 28.08.2019 про виправлення помилки є правомірною та такою, яка винесена відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Доводи заявника, що судом першої інстанції, не поділено суми стягнення між стягувачами та не вказано в якій мірі і кому ОСОБА_6 слід сплатити збитки, а тому державний виконавець не вправі був відкривати виконавче провадження, - є необґрунтованими, оскільки згідно ст. 542 ЦК України у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред`явити боржникові вимогу у повному обсязі. До пред`явлення вимоги одним із солідарних кредиторів боржник має право виконати свій обов`язок будь-кому із них на свій розсуд. Тому не зазначення конкретної суми стягнення на користь кожного з солідарних кредиторів не є перешкодою для відкриття виконавчого провадження, а в разі неясності способу та порядку виконання судового рішення, як про те стверджує ОСОБА_1 , вона вправі звернутися до суду із відповідною заявою в порядку статті 271 ЦПК України.
Слід зауважити, що впродовж 2017-2020 років ОСОБА_1 подано вісім скарг на дії державного виконавця (провадження: № 4,-с/127/77/20, № 4-с/127/122/20, № 4-с/127/7/20, № 4-с/127/34/19, № 4-с/127/55/19, № 4-с/127/89/19, № 4-с/127/14/19, № 4-с/127/92/18). Проте станом на сьогодні заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2016 року не виконано, що було підтверджено представниками ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду
Стадія виконання судового рішення є надзвичайно важливою та є однією з гарантій забезпечення права на справедливий суд.
У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу– у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, – і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.
Стосовно обов`язковості судових рішень варто також згадати, що ЄСПЛ було постановлене «пілотне» рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04. Суд зазначає, що ця справа стосується існуючої проблеми, яка постійно нагадує про себе, породжуючи порушення Конвенції, які найчастіше виявляє Суд у справах проти України; більше ніж половина рішень, винесених Судом у справах проти України, стосуються питання тривалого невиконання остаточних судових рішень, відповідальність за які несуть органи влади України. Суд зауважує, що одне з перших таких рішень, яке було винесено в 2004 році, ґрунтувалося на фактах, подібних до фактів у цій справі (див. рішення у справі Войтенка).
Справа, яка розглядається, свідчить про те, що питання тривалого невиконання остаточних рішень та відсутності ефективних засобів юридичного захисту в правовій системі України залишаються невирішеними попри той факт, що існують відповідні рішення Суду з чіткими закликами до Уряду вжити необхідних заходів для вирішення таких питань. […]
Відтак, з огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що подана ОСОБА_1 апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін як таку, що постановлена з дотриманням норм процесуального права на підставі вірно та всебічно досліджених матеріалів справи.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: Т. Б. Сало

М. М. Якименко

Повне судове рішення складено 13 травня 2021 року