КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                     
                                                                        Апеляційне провадження № 22-ц/824/3920/2021
                                                                                                            справа № 753/9412/19
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
 17 травня 2021 року Київський апеляційний суд в складі:
 
            Суддя - доповідач:      Андрієнко А.М.
            Суддів:                          Соколової В.В.
                                                  Поліщук Н.В.
            При секретарі             Дроздовій Ж.В.
 
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Київ, постановленого  суддею   Колесником О.М.  20 листопада 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, відібрання дитини у батька та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком,
 
У С Т А Н О В И Л А :
 
У травні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини з матір`ю, відібрання дитини у батька, обґрунтовуючи тим, що 06.10.2018 року сторони уклали шлюб, від якого мають малолітню дитину: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після реєстрації шлюбу сторони з дитиною проживали за місцем проживання чоловіка в АДРЕСА_1 . 19.01.2019 року між сторонами виник конфлікт, в результаті якого ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження своїй дружині та її матері. Позивач була доставлена до лікарні для лікування, а після виписки повернулась проживати до своєї матері за адресою: АДРЕСА_2 . Дитина залишилась проживати з батьком без материнської опіки, а відповідач категорично відмовляється віддавати дитину матері. Відповідач постійно працює, тому залучив до догляду за дитиною свою сестру та тітку. За таких обставин просять відібрати дитину у батька та передати її матері, визначивши місця проживання сина з матір`ю.
В ході розгляду справи у лютому 2020 року відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом до позивача про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, обґрунтовуючи тим, що після народження дитини її батько приділяє сину максимальну увагу у його утриманні та вихованні. Позивач добровільно сама без будь-якого примусу зібрала свої речі і 19.01.2019 року разом зі своєю матір`ю покинула житло чоловіка, свою сім`ю і дитину та переїхала до місця проживання своєї матері. Ніяких конфліктів того дня не було і позивач за зустрічним позовом не бив свою дружина, яка сама штучно створила сварку, після чого залишила родину і поїхала в м. Переяслав. Весь цей час вона не приїжджала і не бачила дитину, не цікавилась його життям, не приїздила і не вітала на його день народження і саме батько створив всі необхідні і належні умови для життя дитини, піклується за його здоров`я та життя. Тому вважає, що є всі підстави для визначення місця проживання дитини з батьком, а в задоволенні первісного позову необхідно відмовити в повному обсязі.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2020 року в задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем м. Києва. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 840 грн. 80 коп. судового збору.
Не погодившись з рішенням суду, 21.12.2020 року ОСОБА_1 в інтересах   ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити первісний позов в повному обсязі та відмовити в задоволенні зустрічного, мотивуючи тим, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, суперечить інтересам малолітньої дитини. Суд однобічно розглянув справу, не врахував та не надав належну правову оцінку подіям, що сталися 19.01.2019 року, за яких обставин, позивач залишила місце свого проживання та дитину. Крім того, позивач також, як і батько, працює, має стабільний дохід, та має у власності житловий будинок, у якому є всі необхідні мови для проживання малолітнього сина.
 У суді апеляційної інстанції позивач та її представник ОСОБА_1 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про задоволення її позовних вимог.
Відповідач  за основним позовом та його представник ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість  постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 6.10.2018 року сторони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №2408 (т.1, а.с.8).  
Від зареєстрованого шлюбу вони мають малолітню дитину: сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.9, 104).
ОСОБА_3 є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 20.10.2001 року, посвідченого державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори Трапезніковою З.О. (т.1, а.с.45). Згідно технічного паспорту даний будинок є одноповерховим і складається з 3 жилих кімнат (т.1, а.с. 46-47). Крім того, ОСОБА_3 належить на праві власності 1/6 частина житлового будинку АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.07.2007 року (т.1, а.с.48). Саме в цьому жилому приміщенні є зареєстрованими ОСОБА_3 та його син ОСОБА_4 (т.1, а.с.43-44). 
За змістом актів обстеження умов проживання дитини від 25.01.2019 року та 17.05.2019 року дитина сторін має всі необхідні умови в будинку для проживання (т.1, а.с.37-39). Відповідач працює мотористом бетонозмішувальних установок у Акціонерному товаристві Завод ЗБК ім. Світлани Ковальської з 4.02.2019 року і по теперішній час (т.1, а.с.40), отримуючи заробітну плату в середньому 18 000 грн. (т.1, а.с.51), та зарекомендував себе з позитивної сторони (т.1, а.с.52). Згідно характеристики з місця проживання він також характеризується позитивно: зазначається, що з 19.01.2019 року сам виховує сина, якого повністю забезпечує і дбає про його повноцінний фізичний та психологічний розвиток (т.1, а.с.55).
Відповідач ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності не притягувався і не має не знятої або непогашеної судимості (т.1, а.с.59).
Згідно нотаріально посвідченої заяви від 4.01.2019 року ОСОБА_2 дала згоду на реєстрацію місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 за адресою реєстрації його батька в АДРЕСА_3 , при цьому вказує, що спорів стосовно місця проживання дитини не має (т.1, а.с.60).
Як пояснила позивач ОСОБА_2 , 19.01.2019 року між сторонами виник конфлікт, в результаті якого ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження своїй дружині ОСОБА_2 та її матері, позивач була доставлена до лікарні для лікування, а після виписки повернулась проживати до своєї матері за адресою: АДРЕСА_2 . 
Згідно витягу з ЄРДР вона тільки 2.02.2019 року звернулась з заявою до Дарницького управління поліції про те, що 19.01.2019 року її побив чоловік ОСОБА_3 (т.1, а.с.10). За змістом висновку експертного дослідження №1 від 25.01.2019 року у ОСОБА_3 виявлені легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки, у вигляді синців на лівому колінному суглобі та в поперековій ділянці по центру (т.1, а.с.11-12).
Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва Скуби А.В. від 19.04.2019 року адміністративне провадження відносно ОСОБА_3 за ч.1, ст.173-1 КУпАП у зв`язку з подіями 19.01.2019 року було закрито за відсутністю складу в його діях адміністративного правопорушення (т.1, а.с.42).
27.05.2019 року Дарницьке управління поліції на заяву ОСОБА_3 про зникнення його дружини було направлено лист останньому, в якому значилось, що у телефонній бесіді ОСОБА_2 повідомила працівника поліції про те, що вона нікуди не зникала, а проживає за місцем проживання своєї матері, їх спільна дитина проживає разом з батьком і до дитини вона взагалі повертатись не збирається (т.1, а.с.62). Вказані обставини підтвердив у судовому засіданні дільничний інспектор поліції ОСОБА_6 , допитаний в якості свідка, який пояснив, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за ст.125, ч.1 КК України закрито на підставі відсутності складу кримінального правопорушення, а на ОСОБА_2 в 2019 році був складений адміністративний матеріал за ст.184 КУпАП. Від співробітників чув, що ніякого нанесення тілесних ушкоджень позивачу відповідач не завдавав, а остання виїхала з місця проживання добровільно, при цьому їй ніхто не перешкоджав бачитись з сином, але вона ні разу не приїздила до дитини.
Згідно висновку служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 10.04.2020 року №101-2920/03 з метою забезпечення прав та інтересів дитини Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація вважає за доцільне визначити місце проживання дитини   ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком   ОСОБА_3 та заперечує проти негайного відібрання дитини від батька (т.1, а.с.189-190). 
Згідно довідки медичного центру „Бебі" (т.1, а.с.115) дитина ОСОБА_4 щомісячно проходить медичні огляди, отримує необхідні щеплення, на оглядах був тільки з татом та тіткою, мама не з`являлась (т.1, а.с.115).
          24.04.2019 року батько дитини поставив на облікову чергу сина ОСОБА_4 для отримання місця у дитячому дошкільному закладі (т.1, а.с.116).
          Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
             Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
            Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
           Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.
           При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).
          Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
        Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
         Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.
         Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.
У разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частина перша та друга статті 159 СК України).
       Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
        Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).
      Ураховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з батьком (з січня 2019 року), сталість їх соціальних зв`язків з батьком, добросовісне виконання ним батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення його усім необхідним, а також відсутність з боку батька перешкод у спілкуванні матері з дитиною та негативного впливу на її виховання і розвиток,  колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду  першої  інстанції про визначення місця проживання дитини разом з батьком   , що за встановлених судом обставин найбільш відповідає інтересам дитини, що має першочергове значення при вирішенні зазначеного спору. 
         Доводи  апеляційної скарги про те, що судове рішення  місцевого суду є незаконним, оскільки ним не ураховано насамперед найкраще забезпечення інтересів дитини, є безпідставними, оскільки  судом взято до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них та інші обставини, що мають істотне значення, зокрема тривале проживання  сина з батьком та відсутність перешкод у спілкуванні позивачки з дитиною, в тому числі висновок Органу опіки та піклування  Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації про доцільність визначити місце проживання малолітньої дитини саме з батьком,   ОСОБА_3 ( а.с.189-190 том 1) .   
     Відповідно до  статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. 
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що визначення місця проживання дитини з батьком буде повністю відповідати правам та інтересам дитини, яка має повне право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, оскільки батько дитини має на праві власності будинок, в якому проживають спільно батько з сином та в якому створені всі умови для проживання дитини, батько працює на підприємстві на постійній основі і має достатній фінансовий стан для утримання дитини, постійну допомогу родичів відповідача у вихованні дитини.
Мати дитини також має постійну роботу у ДНЗ № 645 в м. Києві ( з її слів) та зазначає, що має у власності житловий будинок, який знаходиться у Київській області, у якому є всі необхідні мови для проживання малолітнього сина.
Враховуючи, що при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, яка, як встановлено, від народження і по даний час постійно проживає разом з батьком, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відібрання дитини від батька може стати психологічною травмою для дитини, оскільки у внутрішньому психологічному сприйнятті дитини це насильницька втрата найближчої та найзначимішої людини, втрата захищеності та опори.
Судом першої інстанції надано належну оцінку подіям, які сталися 19.01.2019 року та за яких мати поїхала з місця проживання дитини, дані доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.
Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст.ст.  367, 374, 375  ЦПК України, колегія суддів
 
П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з  дня її  прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено  24 травня  2021 року.

Суддя - доповідач:     

Судді: