У Х В А Л А
 
03 березня 2021 року
м. Київ
Справа № 826/4172/17
Провадження № 11-79за21
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Анцупової Т. О., 
суддів Британчука В. В., Власова Ю. Л., Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Катеринчук Л. Й., Князєва В. С., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Пророка В. В., Рогач Л. І., Сімоненко В. М., Ткача І. В.,
розглянула в порядку письмового провадження заяву Акціонерного товариства закритого типу «Спеціалізований Будівельно-монтажний Поїзд № 803» про відвід усіх суддів Великої Палати Верховного Суду від участі у розгляді справи № 826/4172/17 за позовом Акціонерного товариства закритого типу «Спеціалізований Будівельно-монтажний Поїзд № 803» до Національного антикорупційного бюро України, Головного управління Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова, Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова про бездіяльність та вчинення певних дій,
УСТАНОВИЛА:
Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01 лютого 2021 року у справі № 826/4172/17 відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою Акціонерного товариства закритого типу «Спеціалізований Будівельно-монтажний Поїзд № 803» (далі - АТЗТ «Спеціалізований Будівельно-монтажний Поїзд № 803») на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року про відмову у забезпеченні позову та ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року про призначення справи до розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Не погодившись із ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01 лютого 2021 року та ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року, позивач звернувся до Великої Палати Верховного Суду з апеляційною та касаційною скаргами на вказані судові рішення.
01 березня 2021 року до Великої Палати Верховного Суду також надійшла заява АТЗТ «Спеціалізований Будівельно-монтажний Поїзд № 803» про відвід усіх суддів Великої Палати Верховного Суду, усіх суддів України, крім Вищого антикорупційного суду та суддів Вищого антикорупційного суду, від участі у розгляді справи № 826/4172/17, у якій просить: «1) Задовольнити відвід усім суддям ВП ВС; 2) Передати цю справу до єдиного повноважного в Україні суду - Апеляційну палату ВАКС; 3) Призначити розгляд справи судом у складі колегії із трьох професійних суддів та 12 суддів присяжних». Необхідність відводу обґрунтована тим, що ця справа не може розглядатися у Верховному Суді, який є відповідачем у справі, також, на думку позивача, в Україні не існує жодного повноважного суду, крім Вищого антикорупційного суду, який утворений законом. 
Відповідно до частини сьомої статті 40 КАС України питання про відвід судді Великої Палати не підлягає передачі на розгляд іншому судді та розглядається Великою Палатою.
Перевіривши доводи, наведені АТЗТ «Спеціалізований Будівельно-монтажний Поїзд № 803»на обґрунтування заяви про відвід, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 124 Конституції України передбачає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.
Частинами першою, п`ятою та шостою статті 125 Основного Закону встановлено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.
Відповідно до частини першої статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у параграфі 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» наголосив на тому, що «фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, і, як зазначено Європейською комісією з прав людини у рішенні у справі «Занд проти Австрії» (доповідь від 12 жовтня 1978 року), термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».
Відповідно до частини другої статті 37 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», що за винятком двох пунктів розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» набрав чинності 30 вересня 2016 року, Велика Палата діє у складі Верховного Суду.
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції є судом, установленим законом, що здійснює правосуддя у визначених процесуальним законом випадках.
Щодо доводів позивача про неможливість розгляду справи № 826/4172/17 Великою Палатою Верховного Суду та одночасного перебування останньої у статусі відповідача у цій справі, то такі ґрунтуються на помилковому розумінні приписів процесуального закону. З наданих скаржником копій судових рішень та інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень не встановлено, що Велика Палата Верховного Суду набула процесуального статусу відповідача у справі № 826/4172/17.
Відповідно до статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):
1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;
2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований у результаті розгляду справи;
3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою зазначеної статті суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (щодо недопустимості повторної участі судді в розгляді адміністративної справи).
Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.
Проаналізувавши наведені у поданій заяві про відвід суддів доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зазначена заява не містить посилання на обставини, які за суб`єктивними чи об`єктивними критеріями виключають участь суддів у розгляді цієї справи відповідно до статті 36 КАС України. 
Мотиви, наведені позивачем у зазначеній заяві, не можуть слугувати підставою для відведення суддів, оскільки вони не передбачені КАС України.
За таких обставин Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення заяви АТЗТ «Спеціалізований Будівельно-монтажний Поїзд № 803» про відвід усіх суддів Великої Палати Верховного Суду від участі у розгляді справи № 826/4172/17.
Керуючись статтями 36, 40, 248 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
УХВАЛИЛА:
Відмовити в задоволенні заяви Акціонерного товариства закритого типу «Спеціалізований Будівельно-монтажний Поїзд № 803» про відвід усіх суддів Великої Палати Верховного Суду від участі у розгляді справи № 826/4172/17за позовом Акціонерного товариства закритого типу «Спеціалізований Будівельно-монтажний Поїзд № 803» до Національного антикорупційного бюро України, Головного управління Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова, Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова про бездіяльність та вчинення певних дій.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                      Т. О. Анцупова
Судді:                           В. В. Британчук                                                  В. С. Князєв
                                      Ю. Л. Власов                                                       Г. Р. Крет
                                      І. В. Григор`єва                                                   Л. М. Лобойко
                                      М. І. Гриців                                                          К. М. Пільков
                                      Д. А. Гудима                                                       В. В. Пророк
                                       Ж. М. Єленіна                                                     Л. І. Рогач
                                      О. С. Золотніков                                                 В. М. Сімоненко
                                       Л. Й. Катеринчук                                               І. В. Ткач