Постанова
Іменем України                                              
19 травня 2021 року                                                         
м. Київ
 
справа 405/324/15
 
провадження № 61-6170 св 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,  
Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
заявник -  ОСОБА_1 ; 
суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьова Тетяна Валентинівна; 
стягувач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»; 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Тетяни Валентинівни на постанову Кропивницького апеляційного суду від 20 лютого 2020 року у складі колегії суддів:                         Єгорової С. М., Кіселика С. А., Мурашка С. І., 
 
ВСТАНОВИВ :
 
1.    Описова частина 

 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т. В., заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»).
 
Скарга мотивована тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Золотарьової Т. В. перебуває виконавче провадження про стягнення солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 12 березня 2008 року боргу в сумі 37 164 долари                  34 центи США (еквівалент 481 294 грн 55 коп.), та судового збору в розмірі                 1 827 грн з кожного.  Вказана заборгованість стягується на підставі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 квітня 2015 року (справа № 405/324/15-ц). 
Для визначення вартості описаного та арештованого майна боржника приватним виконавцем призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, який оцінив зазначену квартиру в 326 404 грн, про що його повідомлено приватним виконавцем листом від 26 липня 2019 року № 1282.
Вважав, що приватний виконавець не мала права вчиняти дії щодо опису і арешту, призначати оцінку майна у даному виконавчому провадженні, оскільки зазначена квартира, яка є предметом іпотеки, є єдиним житлом, що належить ОСОБА_1 на праві власності і використовується ним для постійного проживання, де він має зареєстроване місце проживання.
Згідно з нормами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на це майно не може бути звернуто примусове стягнення.
Відповідно до кредитного договору від 12 березня 2008 року ним (заявником) було отримано кредит в сумі 33 762 долари США для придбання об`єкту нерухомості - квартири, загальною площею 46,85 кв. м за адресою:                                АДРЕСА_1 та виконання зобов`язань за зазначеним договором забезпечується іпотекою вказаної квартири.
Відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» зазначена квартира не може бути реалізована, а тому оцінка квартири та передача її на реалізацію є незаконними діями приватного виконавця.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т. В. від 15 квітня 2019 року про опис та арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 58577139; визнати незаконними (неправомірними) дії приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т. В. з визначення вартості квартири АДРЕСА_1 , у розмірі                326 404 грн на підставі висновку про вартість майна від 24 липня 2019 року, визначену ОСОБА_3 ; зобов`язати приватного виконавця Золотарьову Т. В. призначити в межах виконавчого провадження повторну оцінку квартири АДРЕСА_1 , з метою визначення його ринкової вартості іншим суб`єктом оціночної діяльності;                     а також зупинити передачу квартири на реалізацію.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 
 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 жовтня 2019 року скаргу   ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивовано тим, що приватний виконавець при здійсненні заходів щодо передачі квартири АДРЕСА_1 на реалізацію майна з примусових торгів діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та з дотриманням обмежень, встановлених Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки на момент проведення опису та арешту майна вищевказана квартира боржником ОСОБА_1 як постійне місце проживання не використовувалась.
Зазначив, що у кредитному договорі від 12 березня 2008 року не зазначено цільове використання кредиту, як і не зазначено, що зазначений кредит є споживчим та виданим на споживчі цілі.
Крім того, заявником не спростовано, що об`єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1 на час проведення приватним виконавцем виконавчих дій, в тому числі здійснення опису і арешту майна, не був місцем постійного проживання ОСОБА_1 , про що свідчить також зміст акту приватного виконавця                    від 09 квітня 2019 року, згідно з яким боржник в зазначеній квартирі не проживає, в квартирі проживають інші особи, а також зміст постанови про опис та арешт майна боржника від 15 квітня 2019 року, в якій при проведенні приватним виконавцем виконавчої дії було встановлено, що боржник за вказаною адресою не проживає, та за вказаною адресою проживає ОСОБА_4 разом із сім`єю: чоловіком та дітьми, місце проживання боржника не відоме. Крім того, факт не проживання до квітня місяця                                2019 року в зазначеній квартирі не заперечувався також і самим заявником ОСОБА_1 , який повідомив суду, що до квітня 2019 року він проживав за іншою адресою, у знайомого, його (заявника) дружина ОСОБА_2 виїхала в м. Одесу, де і проживає на даний час, діти повнолітні та навчаються, з ним не проживають, проживають разом з дружиною.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 20 лютого 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 - задоволено частково. Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда                   від 24 жовтня 2019 року скасовано, й ухвалено нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано дії приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т. В. щодо опису й арешту, оцінки та реалізації майна боржника у виконавчому провадженні неправомірними, скасовано постанову від 15 квітня 2019 року про опис та арешт майна боржника у виконавчому провадженні. У задоволенні решти вимог скарги                        ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що квартира АДРЕСА_1 - нерухоме житлове майно, яке перебуває в іпотеці, використовується позичальником/майновим поручителем ОСОБА_1 як місце постійного проживання, у його власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа цієї квартири не перевищує 140 кв метрів. За адресою цієї квартири                     ОСОБА_1 зареєстрований. Відомості про наявність у його власності іншого житла у матеріалах справи відсутні.
Акт приватного виконавця від 09 квітня 2019 року про не проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі складений зі слів сусідів. Постанова про опис та арешт майна від 15 квітня 2019 року, в якій зазначено, що боржник за даною адресою не проживає і його місце проживання невідоме, не спростовують офіційну інформацію органів реєстрації місця проживання особи і не можуть вважатися належними та допустимими доказами на підтвердження факту не використання ОСОБА_1 вказаної квартири як місця постійного проживання.
Спір щодо реалізації майна з прилюдних торгів, в разі порушення встановленого мораторію, може бути вирішений у іншому судовому провадженні.
ОСОБА_1 не позбавлений права в судовому порядку оспорити правомірність відчуження квартири і ставити питання про недійсність правочину купівлі-продажу майна з прилюдних торгів, тому вимоги                               ОСОБА_1 про зобов`язання приватного виконавця призначити в межах виконавчого провадження повторну оцінку квартири з метою визначення її ринкової вартості іншим суб`єктом оціночної діяльності та про зупинення передачі квартири на реалізацію задоволенню не підлягають.

 
Короткий зміст вимог касаційних скарг
 
У квітні 2020 року приватний виконавець Золотарьова Т. В. та                                             ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подали до Верховного Суду касаційні скарги,                 в яких просили оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити в силі ухвалу суду першої інстанції. 
 
Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявники зазначали неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, що передбачають вимоги пункту 3 частини другої                         статті 389 ЦПК України.
 
Також заявники вказують на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2020 року було відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи № 405/324/15 
із Ленінського районного суду м. Кіровограда.
 
У травні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи осіб, які подали касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» мотивована тим, що під час розгляду справи в суді першої інстанції судом встановлено, а заявником не спростовано, що об`єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1 , на час проведення приватним виконавцем виконавчих дій, в тому числі здійснення опису і арешту майна, не був місцем постійного проживання ОСОБА_1 , про що свідчить також зміст акту приватного виконавця від 09 квітня 2019 року, згідно з яким боржник в зазначеній квартирі не проживає, в квартирі проживають інші особи.
 
Касаційна скарга приватного виконавця Золотарьової Т. В. мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» містить заборону проводити виконавчі дії та заходи, в тому числі складати відповідні процесуальні документи, в порядку, встановленому спеціальним законом, спрямовані на примусове виконання рішення суду стосовно окремої категорії боржників, тоді як закон встановлює заборону на примусове стягнення. 
Суд апеляційної інстанції не застосував та не врахував положення                              статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» щодо поняття звернення стягнення на майно, оскільки опис майна боржника це є лише складова частина встановленої законом процедури примусового виконання. Фактом відчуження майна боржника є протокол проведення електронних торгів, який законодавство ототожнює з договором купівлі-продажу майна.
Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який застосовано апеляційною інстанцією не встановлює обмежень у вчиненні заходів примусового виконання, встановлених законом. При визначенні правильності та законності вчинення виконавчих дій судом мав застосовуватись Закон України «Про виконавче провадження». Тому апеляційною інстанцією застосовано закон, який не мав застосовуватись у даних правовідносинах.
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
В провадженні приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т. В. перебуває виконавче провадження № 58577139 з виконання виконавчого листа № 405/324/15-ц, виданого 16 липня 2015 року Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 12 березня 2008 року боргу в сумі 37 164 долари 34 центи США (еквівалент 481 294 грн  55 коп.), та стягнення судового збору в розмірі 1 827 грн (а.с. 20, 64, 67).
 
Проведеною приватним виконавцем перевіркою майнового стану боржника за виконавчим провадженням встановлено, що ОСОБА_1 не має зареєстрованих за ним на праві власності транспортних засобів, сільськогосподарської техніки, відкритих рахунків, не перебуває на обліку в органах Державної податкової служби, не працює за окремими трудовими чи цивільно-правовими договорами, за інформацією Пенсійного фонду України не отримує пенсію (а.с. 77-78, 107, т. 1).
 
Згідно з відомостями про об`єкт нерухомого майна у власності                       ОСОБА_1 знаходяться квартири НОМЕР_2 та АДРЕСА_4 (а.с. 79).
 
12 березня 2019 року приватним виконавцем Золотарьовою Т. В. з посиланням на статтю 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника, згідно з якою накладено арешт на все майно, що належить на праві власності боржнику -                         ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 516 687 грн (а.с. 18, 85).
 
Згідно з довідкою від 17 вересня 2019 року комунального підприємства «ЖЕО № 2» та копії інформації міської ради м. Кропивницького від 18 квітня                           2019 року за адресою: АДРЕСА_1 ,                          з 28 вересня 2018 року зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 17, 105).
 
Відповідно до копії листа міської ради м. Кропивницького від 19 березня       2019 року № 926 за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_1 знятий з реєстрації місця проживання з 14 вересня                   2018 року (а.с. 90).
 
09 квітня 2019 року приватним виконавцем Золотарьовою Т. В. складено акт, згідно з яким при примусовому виконанні виконавчого листа                                                                 № 405/324/15-ц від 16 липня 2015 року, виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда, виходом за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що господарі вдома відсутні, двері квартири ніхто не відчинив. Зі слів сусідів з квартири НОМЕР_1 боржник за вказаною адресою не проживає. У квартирі постійно проживають інші особи (квартиранти), з якими вони не спілкуються (а.с. 101).
 
15 квітня 2019 року приватним виконавцем Золотарьовою Т. В., в присутності понятих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 описано та накладено арешт на майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , належне боржнику ОСОБА_1 . У постанові також зазначено, що боржник за даною адресою не проживає, за вказаною адресою проживає                        ОСОБА_10 разом із сім`єю: чоловіком та дітьми. Місце проживання боржника невідоме На описане майно накладено арешт та встановлено обмеження права користування ним: заборона відчуження, зміни та пошкодження майна та реєстрація. Призначено відповідальним зберігачем ОСОБА_10 , якій вручено копію постанови (а.с. 102-103).
 
17 липня 2019 року приватним виконавцем Золотарьовою Т. В. винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від (ВП № 58577139), призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання товариство з обмеженою відповідальністю «Експертно правова консалтингова компанія «Юрекс» в особі директора Тєрєхова О. А., який має Сертифікат за № 26/17, виданий 23 січня 2017 року Фондом державного майна України (строк дії: до 23 січня 2020 року) у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 405/324/15-ц, виданого                                  16 липня 2015 року Ленінським районним судом м. Кіровограда, та постановлено суб`єкту оціночної діяльності надати звіт про ринкову вартість (ціну описаного та арештованого майна) двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 109).
 
Відповідно до звіту  від 24 липня 2019 року № 17/19 про оцінку майна двокімнатної квартири (загальна оцінювана площа 46,85 кв. м), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , виконаного оцінювачем товариством з обмеженою відповідальністю «ЕПКК Юрекс» ОСОБА_11 , ринкова вартість цілого об`єкту оцінки - квартири        АДРЕСА_1 становить 326 404 грн (а.с. 149-157).
 
15 серпня 2019 року за вих. № 1459 АСВП № 58577139 приватним виконавцем Золотарьовою Т. В. до Кіровоградській філії державного підприємства «Сетам» направлено заявку на реалізацію арештованого майна: двокімнатної квартири загальною площею 46,85 кв. м, що розташована за адресою:                          АДРЕСА_1 , яка (квартира) є предметом іпотеки; Іпотекодавець: ОСОБА_1 , Іпотекодержатель: АТ «Райффайзен Банк Аваль», вартість майна, що передається на реалізацію, визначена відповідно до вимог статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», становить 326 404 грн без ПДВ                    (а.с. 115-117).
 
21 серпня 2019 року за вих. №9073/17-18-19 державне підприємство «Сетам» повідомило приватного виконавця Золотарьову Т. В., сторони виконавчого провадження: стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль», боржника                  ОСОБА_1 щодо реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів 19 вересня 2019 року, реєстраційний номер лоту 369870.
 
Відповідно до протоколу № 432475 проведення електронних торгів                               від 19 вересня 2019 року торги за реєстраційним номером лота: 369870, предмет іпотеки. Двокімнатна квартира загальною площею 46,85 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,  відбулися.
 
2.    Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційні скарги приватного виконавця Золотарьова Т. В. та                                             ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає. 
 
Задовольняючи вимоги скарги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходив з того, що дії приватного виконавця щодо винесення постанови про опис та арешт майна боржника від 15 квітня 2019 року та визначення вартості квартири є неправомірними.
 
Проте, із зазначеним висновком повністю погодитися не можна з огляду на таке .
 
Відповідно до частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.
 
Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
 
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного 
на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини 
і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
 
Визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін.
 
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах,                         у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
 
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією 
або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Частиною першою статті 14 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень 
або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.
 
Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
 
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
 
Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
 
Викладене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, висловленим у постанові від 17 січня 2020 року у справі 
№ 340/1018/19/К/9901/22118/19.
 
Для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання (частина перша 
статті 20 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Згідно із частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
 
Частинами першою, третьою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (кошти) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
 
Згідно із частиною першою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 
50 мінімальних розмірів заробітної плати. 
 
07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій 
на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів 
в іноземній валюті», в редакції, чинній на час вчинення виконавчої дії, згідно з підпунктами 1, 2 пункту 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно 
із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає 
як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, 
та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває 
в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140,0 кв. м для квартири 
та 250,0 кв. м для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки).
 
Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням 
від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого 
як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, 
не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань 
за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).
 
Крім того, згідно з пунктом 4 Закону Закон України «Про мораторій 
на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів 
в іноземній валюті» протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
 
Вказаний Закон є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.
 
Отже, ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції, встановивши, що предмет іпотеки, зокрема спірна квартира, яка виступала як забезпечення зобов`язання за споживчим кредитом, наданим ПАТ ««Райффайзен Банк Аваль» ОСОБА_1 в іноземній валюті, та ураховуючи те, що така квартира є його постійним та єдиним місцем проживання, обґрунтовано вважав, що на спірні правовідносини поширюються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті».
 
Разом із тим, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій приватного виконавця щодо опису й арешту, оцінки майна боржника та скасуванні постанови  приватного виконавця від 15 квітня 2019 року про опис та арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 58577139, оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не встановлює обмежень щодо здійснення опису та накладення арешту на нерухоме майно, а також призначення експерта у виконавчому провадженні, а тому дії приватного виконавця щодо проведення опису та накладення арешту на нерухоме майно, а також призначення експерта у виконавчому провадженні є правомірними, оскільки у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, є стадією, яка передує примусовій реалізації майна (стаття 61 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 17 лютого 2021 року у справв № 620/705/18-ц (провадження № 61-1804св19).
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК Україна).
 
Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської областіЗолотарьової Тетяни Валентинівни задовольнити частково.
 
Постанову Кропивницького апеляційного суду від 20 лютого 2020 року у частині вимог скарги  ОСОБА_1  про визнання протиправною та скасуваня постанови приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Тетяни Валентинівни                                      від 15 квітня 2019 року про опис та арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 58577139, визнаня незаконними (неправомірними) дій приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Тетяни Валентинівни з визначення вартості квартири скасувати.
У задоволенні вимог скарги  ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасуваня постанови приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Тетяни Валентинівни                                      від 15 квітня 2019 року про опис та арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 58577139, визнаня незаконними (неправомірними) дій приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Тетяни Валентинівни з визначення вартості квартири відмовити.
 
В іншій частині постанову Кропивницького апеляційного суду від 20 лютого 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
 
                                                                                                            О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович