УХВАЛА

12 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 420/4125/19
адміністративне провадження № К/9901/8548/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Н.В. Коваленко,
суддів: Я.О. Берназюка, І.В. Желєзного 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив, з урахуванням уточнень до позовної заяви:
- визнати протиправним рішення ГУПФ в Одеській області № 951380839853 від 23 лютого 2019 року по перерахунку/осучасненню пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2019 року за нормою частини першої статті  27  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки такий перерахунок за частиною першою статті 27 Закону № 1058-IV  судовим рішенням у справі № 1527/9112/12 було визнано незаконним та резолютивною частиною цього рішення було зобов`язано виконати розрахунок за нормою частин другої та третьої статті 27 цього Закону;
- зобов`язати відповідача виконати належний перерахунок/осучаснення розміру пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списком № 2, згідно частинами другою та третьою статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  із застосуванням середньомісячної заробітної плати в Україні у розмірі - 4404,35 грн з 01 березня 2019 року та сплатити різницю між сплаченим та перерахованим розмірами пенсії.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Згідно із електронним маркуванням 6500142076360 Укрпошта Експрес, касаційна скарга направлена до Верховного Суду 09 березня 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху у зв`язку із тим, що касаційну скаргу подано із порушенням строку, визначеного статтею 329 Кодексу адміністративного судочинства України. Верховним Судом визнано неповажними причини пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень, викладених в касаційній скарзі ОСОБА_1 . Скаржнику надано десятиденний строк з дня отримання вказаної ухвали на усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання нової заяви про поновлення строку на касаційне оскарження з обґрунтуванням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження із наданням доказів на їх підтвердження.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 29 березня 2021 року,   ОСОБА_1 подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. Поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження обґрунтовує тим, що не мав можливості подати касаційну скаргу до Верховного Суду у передбачений законом строк через стан свого здоров`я, що підтверджується Випискою із медичної карти амбулаторного хворого № 1/26266 від 07 квітня 2021 року, відповідно до якої у нього хвороба паркінсона, ригідно-дрожальна форма у зв`язку із чим йому було призначено лікування.
Колегія суддів вважає неприйнятним зазначений скаржником аргумент та наданий на його підтвердження доказ,  в якості обґрунтування причин поважності пропуску строку на касаційне оскарження, з огляду на таке.

Частиною другою  статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України, копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення.

У разі проголошення тільки скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення видаються копії скороченого судового рішення.

У разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів із дня його складання в електронній формі у порядку, встановленому законом (у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси), або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса у особи відсутня.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Встановлення процесуальних строків процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених  Кодексом адміністративного судочинства  процесуальних обов`язків.
Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява №23436/03).
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.
З матеріалів справи вбачається, що вперше касаційна скарга на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року була подана ОСОБА_1 08 вересня 2020 року.
Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2020 року касаційну скаргу повернуто на підставі пункту 1 частини п`ятої  статті    332 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вдруге ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою 26 вересня 2020 року, яка ухвалою Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року була повернута на підставі пункту 4 частини п`ятої  статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України.
Втретє ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою 09 березня 2021 року.

Надаючи оцінку доводам скаржника стосовно поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, колегія суддів зауважує, що відповідно до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року № 110  форма № 027/о заповнюється лікарями   закладів охорони здоров`я, які надають амбулаторно-поліклінічну допомогу, при направленні хворого на консультацію в інші заклади охорони здоров`я, на стаціонарне лікування та лікарями стаціонарів при виписці або у випадку смерті хворого.

Згідно із пунктом 10 вказаної Інструкції форма № 027/о призначена для взаємообміну інформацією амбулаторно-поліклінічних і стаціонарних закладів охорони здоров`я щодо діагнозу, перебігу захворювання, стану хворого при направленні (виписці), проведенні досліджень, консультацій в інших закладах охорони здоров`я, лікування, диспансерного спостереження та інших рекомендацій хворому.

Таким чином, Виписка із медичної карти амбулаторного хворого носить інформаційний характер щодо діагнозу основного захворювання, супутніх захворювань, короткий анамнез, діагностичні дослідження, перебіг хвороби, проведене лікування, лікувальні і трудові рекомендації та не засвідчує тимчасову непрацездатність особи. 

Водночас, колегія суддів зауважує, що в наданій скаржником Виписці із медичної карти амбулаторного хворого відсутня інформація про те, що в період, зокрема, з 20 жовтня 2020 року по 08 березня 2021 року скаржник перебував на стаціонарному лікуванні чи знаходився у стані, який дійсно не дозволяв йому звернутися до Верховного Суду  за захистом свого порушеного права у встановлені процесуальним законом строки. 

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що скаржник не навів об`єктивних підстав, які б унеможливили його звернення до Верховного Суду у межах встановленого Кодексом адміністративного судочинства України строку, а тому в задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження слід відмовити.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними. 

Отже, оскільки колегією суддів визнано неповажними наведені скаржником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 329, 332, 333, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд 

У Х В А Л И В:

1. Визнати неповажними причини пропуску строку на касаційне оскарження та відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення.

3. Надіслати ОСОБА_1 копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.  

Суддя-доповідач                                                                                           Н.В. Коваленко

Суддя                                                                                                              Я.О. Берназюк

Суддя                                                                                                              І.В. Желєзний