ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 р. 	Справа № 520/12638/2020	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 р. (ухвалене  суддею  Супруном Ю.О.) по справі № 520/3748/2020
за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2     
до  Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області    
про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 подано до суду позов до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 30.08.2013 р. про скасування рішення ГУ МВС України в Харківській області від 15.06.2005 р. про набуття громадянство України громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його неповнолітнім сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 р. позов задоволено, а саме: скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 30.08.2013 р. про скасування рішення ГУ МВС України в Харківській області від 15.06.2005 р. про набуття громадянства України громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його неповнолітнім сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 р. та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України «Про громадянство України», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Представник позивачів подав до суду апеляційної інстанції    письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив    апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд     апеляційної     інстанції     розглядає справу     в порядку письмового провадження за наявними     у справі матеріалами.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у с. Шаулян Марнеульського району республіки Грузія.
15.06.2005 р. ОСОБА_1 звернувся з заявою до ВГІРФО УМВС України в Харківській області про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням разом із своєю неповнолітньою дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
15.06.2005 р. ВГІРФО УМВС України в Харківській області прийнято рішення про набуття ОСОБА_1 громадянства України, згідно із ст. 8 Закону України “Про громадянство України”.
23.06.2005 р. Вовчанським РВ УМВС України в Харківській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 .
29.08.2005 р. ОСОБА_1 одержав ідентифікаційний номер – НОМЕР_2 .
Відповідно до свідоцтва про народження від 15.11.2006 р. серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 громадянин України є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що в Книзі реєстрації народжень 15.11.2006 р.  зроблено відповідний актовий запис за № 197.
Згідно свідоцтва про народження від 06.05.2005 р. серії НОМЕР_4 , ОСОБА_1 громадянин України є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в Книзі реєстрації народжень 18.01.2005 р. зроблено відповідний актовий запис за № 5.
08.07.2019 р. органом 6333 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видано паспорт громадянина України у формі картки № НОМЕР_5 , дійсної до 08.07.2023 р., у зв`язку із досягненням 14-річного віку.
Провідним спеціалістом ГУ ДМС України в Харківській області ОСОБА_4 складено від 30.08.2013 р. подання № 5 про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням ГУ ДМС України в Харківській області від 30.08.2013 р. скасовано рішення ГУ МВС України в Харківській області від 15.06.2005 р. про набуття громадянином ОСОБА_1 громадянства України за територіальним походженням разом з дитиною: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим що громадянство України було набуто унаслідок подання свідомо неправдивих відомостей.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивачі звернулися до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 30.08.2013 р. про скасування рішення ГУ МВС України в Харківській області від 15.06.2005 р. про набуття громадянство України громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його неповнолітнім сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 1 Закону України “Про громадянство України”, Громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.
          Частинами 1, 2 статті 8 “Про громадянство України”, в редакції чинній на час набуття позивачами громадянства України, передбачено, що особа, яка сама або хоча б один з її батьків,  дід  чи  баба, повнорідні  брат  чи  сестра  народилися або постійно проживали до 16 липня 1990 року на  території,  яка  стала  територією  України відповідно  до  статті  5  Закону  України  "Про правонаступництво України" ( 1543-12 ),  а також на інших територіях,  що входили до складу   Української   Народної   Республіки,  Західно-Української Народної    Республіки,    Української    Держави,     Української Соціалістичної   Радянської   Республіки,  Закарпатської  України, Української  Радянської  Соціалістичної  Республіки  (УРСР),  і  є особою  без  громадянства  або  іноземцем,  що  взяв  зобов`язання припинити іноземне  громадянство,  та  подала  заяву  про  набуття громадянства України,  а також її  діти  реєструються  громадянами України. Дитина, яка народилася чи  постійно  проживала  на  території УРСР  (або  хоча  б  один з її батьків,  дід чи баба народилися чи постійно проживали на територіях, зазначених у частині першій цієї статті)  і  є  особою без громадянства,  реєструється громадянином України за заявою одного з батьків або опікуна чи піклувальника. 
Стаття 17 Закону України “Про громадянство України” передбачає, що громадянство України припиняється: 1) внаслідок виходу з громадянства України: 2) внаслідок втрати громадянства України; 3) за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.
Пункт 2 частини 1 статті 19 Закону України “Про громадянство України”, зазначає підставами для втрати громадянства України є, зокрема, набуття особою громадянства України на підставі статті 9 цього Закону внаслідок обману, свідомого подання неправдивих відомостей або фальшивих документів.
Відповідно до ст. 21 Закону України “Про громадянство України”, рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.
Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджено Указом Президента України від 27.03.2001 р. № 215 (в подальшому - Порядок № 215) .
Згідно із п. 44 Порядку № 215, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави. Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Відповідно до п. 88 Порядку № 215, в редакції чинній на  момент прийняття спірного рішення, Для скасування рішень про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 21 Закону органами міграційної служби, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України готуються такі документи: а) подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України; б) документи, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням (стаття 8 Закону) або була поновлена у громадянстві України (стаття 10 Закону) шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянства України (довідка органу міграційної служби, дипломатичного представництва чи консульської установи про те, що іноземець, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, не подав документ про припинення цього громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації його громадянином України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують (частина п`ята статті 8 та частина друга статті 10 Закону); інформація органу міграційної служби про те, що іноземець, який подав декларацію про відмову від іноземного громадянства, не повернув паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави (частина восьма статті 8 та частина сьома статті 10); інформація про те, що на момент реєстрації громадянином України існували підстави, за наявності яких особа не поновлюється у громадянстві України (частини перша та друга статті 10 з урахуванням частини п`ятої статті 9 Закону; частина п`ята статті 10 Закону); інформація про інші неправдиві відомості та фальшиві документи, які були подані для набуття громадянства України відповідно до статей 8 та 10 Закону, або інформація про приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України відповідно до статей 8 та 10 Закону.
Згідно із п. 90 № 215, головне управління міграційної служби перевіряє відповідність оформлення документів щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими закон пов`язує належність особи до громадянства України. Якщо документи оформлені належним чином і підтверджують наявність фактів, з якими закон пов`язує належність особи до громадянства України, начальник головного управління міграційної служби або його заступник приймають рішення про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України.
Пункт 96 Порядку № 215 передбачає, що подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 Закону, стосовно особи, яка проживає в Україні, готується управлінням, відділом (сектором) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, до якого цією особою подавалися документи щодо оформлення набуття громадянства України. Подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України разом із документами, передбаченими підпунктом "б" пункту 88 цього Порядку, надсилається до головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі.
Згідно із п. 97 Порядку № 215, рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується начальником головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі або його заступником.
Повідомлення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у тижневий строк надсилається до управління, відділу (сектору) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, яким було внесено подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України.
Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у тижневий строк з дня одержання повідомлення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України повідомляє про це відповідну особу у письмовій формі із зазначенням причин скасування такого рішення.
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що скасування рішення про оформлення набуття громадянства відбувається на підставі документів, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.
При цьому, скасуванню рішення про оформлення набуття громадянства потребує наявності достатніх та належних доказів щодо встановлення факту подання особою свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів.
Крім того, встановленню підлягають також факти, підтверджуючі провину або злочинний намір, подачу завідомо неправдивих відомостей, обман заявника при отриманні ним паспорта громадянина України.
Аналогічні висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 14.11.2018 р. у справі № 820/1293/16, від 21.08.2020 р. у справі № 520/2915/19, від 28.02.2020 р. у справі №    520/4398/19.
Судовим розглядом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з дитиною ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , набув громадянство України за територіальним походженням згідно рішення ГУ МВС України в Харківської області від 15.06.2005 р.
Підставою для набуття позивачем громадянства України зазначено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України з 1990 року до 2008 року.
На підтвердження постійного проживання на території України, позивач, ОСОБА_1 , надав рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 04.02.2005 р., яким встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживав на території України з 1989 року.
В заві позивач зазначив, що достовірність викладених у заяві відомостей і дійсність поданих документів він підтверджує, а також під його підпис йому повідомлено, що в разі подання завідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів він втратить громадянство на підставі ст. 21 Закону України “Про громадянство України”.
Заяву прийняв, правильність її заповнення та всі необхідні документи, додані до заяви, перевірив: начальник ВГІРФО Золочівського РВ МВС України в Харківській області капітан міліції П.М. Івіна.
Як вбачається з оскаржуваного рішення про скасування попереднього рішення від 15.06.2005 року про оформлення набуття громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з дитиною ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , єдиною підставою для скасування цього рішення стала інформація, яка зазначена у листі Вовчанського районного суду Харківської області від 17.02.2012 року №2801/12, про те, що від ОСОБА_1 заява про встановлення факту постійного провадження на території України в провадженні суду не перебувала.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що лист Вовчанського районного суду Харківської області від 17.02.2012 р. № 2801/12 не може бути належним та допустимим доказом у справі, оскільки цей лист лише підтверджує інформацію про відсутність цивільної про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України з 1989 року, але не підтверджує факт підробки рішення суду.
          Жодних доказів на підтвердження обставин подання позивачем свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів відповідачем до суду не надано.
          При цьому, обов`язок доказування або виправлення помилок та недоліків (у випадку якщо такі мали місце) покладається виключно на державний орган, що приймав рішення, та ні в якому разі не є підставою для обмеження у правах та свободах, або незаконному позбавленню громадянства України.
           Отже, оскільки факт підробки рішення Вовчанського районного суду Харківської області 04.02.2005 у цивільній справі не встановлено належними органами, суд апеляційної інстанції вважає, що міграційним органом до суду не надано жодних доказів подання позивачем завідомо неправдивих відомостей при набутті громадянства.
Аналогічний висновок, викладено у постанові Верховного Суду від 28.02.2020 р. у справі № 520/4398/19. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що чинним законодавством підставою для скасування громадянства визначено набуття громадянства шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту.
Однак, відповідач для визначення дій позивача як свідоме надання неправдивих відомостей та підроблених документів врахував лише відповідь Вовчанського районного суду Харківської області.
Судовим розглядом встановлено, що представником позивача направлені адвокатські запити № АЗ-141/20 від 05.10.2020 р., № АЗ-142/20 від 05.10.2020 р., № АЗ-143/20 від 05.10.2020 р. до Головного управління поліції в Харківській області з метою з`ясування, чи містяться за автоматизованими обліками ГУ НП в Харківській області відомості щодо оголошення про підозру (пред`явлення обвинувачення) у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 або посадовими особами УГІРФО ГУМВСУкраїни в Харківській області.
У відповідь на адвокатські запити отримано листи-повідомлення, а саме: листом ГУ НП в Харківській області від 12.10.2020 р. № 97аз/119-27/01-2020 повідомлено, що станом на 08.10.2020 р. відомостей, щодо оголошення про підозру (пред`явлення обвинувачення) у вчиненні кримінального правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Департаменті інформатизації МВС України, немає; листом ГУ НП в Харківській області від 19.10.2020 р. № 98аз/119-27/01-2020 повідомлено, що згідно обліків УІАП ГУНП України в Харківській області відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , факту порушення кримінальної справи (кримінального провадження) стосовно здійснення ним підробки рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 04.02.2005 р. про встановлення факту проживання на території України громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не встановлено; листом Слідчого управління ГУ НП в Харківській області від 08.10.2020 р. № 233аз, 234аз/119-24/01-2020 повідомлено, що в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відсутні відомості про розпочаті кримінальні провадження слідчим ГУНП в Харківській області стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та посадових осіб УГІРФО ГУ МВС України в Харківській області; листом ГУ НП в Харківській області від 19.10.2020 р. № 99аз/119-27/01-2020 повідомлено, згідно обліків УІАП ГУНП України в Харківській області відносно співробітників УГІРФО ГУ МВС України в Харківській області, факту порушення кримінальної справи (кримінального провадження) стосовно здійснення ними підробки рішення Вовчанського районного суду Харківської області про встановлення факту проживання на території України громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не встановлено.
Наведена інформація в листі Вовчанського районного суду Харківської області від 17.12.2012 р. № 2801/12 жодним чином не спростовує факту проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України з 1989 року.
Крім того, рішення у вказаній справі стосувалось зокрема ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та не стосується дітей позивача особисто, оскільки до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання звертався батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
До матеріалів справи не додано жодних доказів на підтвердження факту подання заявником на момент набуття громадянства свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що, відповідачем не надано жодних доказів того, що позивач не проживав на території України в період з 1989 рік, даний факт не спростовано.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок відповідача щодо надання позивачем на момент набуття громадянства України свідомо неправдивих відомостей або підроблених документів є передчасним та необґрунтованим, а оскаржуване рішення прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та без урахування принципу пропорційності, а також за відсутності належних доказів.
Разом з цим, оскаржуване рішення про скасування рішення ГУ МВС України в Харківській області від 15.06.2005 р. про набуття громадянство України громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його неповнолітнім сином: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняте після спливу 8 років після набуття позивачами громадянства України.
Також, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документовано паспортом громадянина України № НОМЕР_5 , виданий органом 6333 від 08.07.2019 р., терміном дії до 08.07.2023 р.
Згідно ст. 25 Конституції України, громадянин України не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство.
Відповідно до ст. 7 Закону України “Про громадянство України”, особа, яка народилася на території України від іноземців, які на законних підставах проживають на території України, і не набула за народженням громадянства жодного з батьків, є громадянином України.
Частиною 8 цієї статті передбачено, що особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.
Відповідно до ст. 15 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на громадянство, ніхто не може бути безпідставно позбавлений громадянства або права змінити своє громадянство.
Відповідно до ст. 8 Конвенції про скорочення без громадянства, вчиненої 30 серпня 1961 року у м. Нью-Йорку, дата набрання чинності для України 23.06.2013р. Договірна Держава не позбавляє особу її громадянства, якщо таке позбавлення зробило б цю особу апатридом.
Крім цього, позивачі - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не набували громадянства іншої держави, адже в матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували цей факт.
При цьому, чинне законодавство не передбачає автоматичного припинення громадянства України особою, лише з підстав втрати чи припинення громадянства одного з батьків, навіть якщо це громадянство було набуте особою під час її неповноліття за заявою батька чи матері, які згодом це громадянство втратили.
Позивач у справі - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , набув громадянства України відповідно вимог ст. 8 Закону України “Про громадянство України” за умов, що його батько, який, в свою чергу, проживав на території України.
Судом також враховано, що для ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , скасування рішення про набуття громадянства України має наслідком повну зміну способу життя родини.
Проте, дані обставини не були враховані відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення від 15.11.2013 р.
Матеріали справи не містять жодного доказу, що позивачі мають будь-які зв`язки з державою походження та державою походження батьків.
Таким чином, суд вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення мало місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересами позивача, без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, чим порушено вимоги чинного законодавства України.
Із врахуванням вищевикладеного суд апеляційної інстанції вважає, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 30.08.2013 р. про скасування рішення ГУ МВС України в Харківській області від 15.06.2005 року про набуття громадянство України громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його неповнолітнім сином: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є протиправним, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням. 
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 316, 322, 325,  326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -          

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 р. по справі № 520/12638/2020 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.А. Спаскін