Номер провадження: 22-ц/813/2879/21 
Номер справи місцевого суду: 500/1606/16-ц
Головуючий у першій інстанції Баннікова Н. В.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
за участю секретаря – Дерезюк В.В.,
розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом позовом Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення сум заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
09 березня 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» (далі - Банк), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення сум заборгованості за кредитним договором у сумі 59 049,94 грн. (а.с.22).
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06.02.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 669/05-310. 14 червня 2010 року найменування банку було змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Відповідно до умов кредитного договору Банк надав відповідачу кредит у сумі 25 000,00 грн. зі сплатою 28,00% річних та кінцевим строком погашення заборгованості до 05.02.2010 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит і сплатити за його користування відсотки та комісійну винагороду в сумі, в строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. У порушення умов Договору, відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 07.12.2015 року має заборгованість за кредитним договором у сумі 59 049,94 грн., яку до теперішнього часу не погашено.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 грудня 2019 року Позовні вимоги Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення сум заборгованості за кредитним договором – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 02 квітня 1998 року, місце реєстрації фізичної особи: АДРЕСА_1 ), на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (код ЄДРПОУ 00039019, місце реєстрації юридичної особи: 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29), у погашення заборгованості за кредитним договором № 669/05-310 від 06.02.2008 року грошові кошти в сумі – 3 568,04 (три тисячі п`ятсот шістдесят вісім гривень чотири копійки) грн. – відсотки на прострочену заборгованість.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 02 квітня 1998 року, місце реєстрації фізичної особи: АДРЕСА_1 ), на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (код ЄДРПОУ 00039019, місце реєстрації юридичної особи: 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29) судовий збір у розмірі 83,26 (вісімдесят три гривні двадцять шість копійок) грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із вказаним рішенням 13 січня 2020 року до Одеського апеляційного суду звернувся ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на вказане рішення суду. Просить суд апеляційної інстанції рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області скасувати, ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та заперечення інших учасників справи та інших учасників справи
ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає його таким, що підлягає скасуванню у звязку з допущенням судом порушення норма матеріального та процесуального права, неповним зясуванням обставин справи та невідповвідністю висновків суду обставинам справи, а саме:
Апелянт зазначає, що при розгляді справи судом першої інстанції було встановлено, що останній платіж ОСОБА_1 був проведений 14.02.2009 року, квитанція № kr16374 в загальній сумі 1360 грн (1041,18 грн – тіло кредиту. 314,18 грн – відсотки по кредиту, 4,64 – пеня) – це був суботній день та ПАТ «Укрсоц банк» провів операцію зарахуванням в понеділок 16.02.2009 року частково, що підтверджується даними таблиці доданої до матеріалів справи. А саме, банк провів 16.02.2009 року платіж по тілу кредиту в сумі 1041,18 грн, вказавши зазначений факт у нажаній суду таблиці, а суму – 314,18 грн – було зараховано банком 16.06.2013 року, тобто через чотири роки і чотири місяці.
ОСОБА_1 звертає увагу колегії суддів на те, що дана обставина свідчить про свідоме фальсифікування дати оплати банком.
Апелянт зазначає, що матеріалами справи підтверджується також і другий епізод шахрайської схеми ПАТ «Укрсоцбанк», у якій відповідно до квитанції №kr05946 від 08.01.2009 року відповідачем був здійснений платіж в сумі 1609,63 грн по тілу кредиту та 409,52 грн відсотки. Проте, суму в погашення тіла кредитну – 1609,63 грн банком було зараховано 08.01.2009 року, а в погашення відсотків по кредиту – у сумі 409,52 грн тільки 08.01.2011 рок, що підтверджується відображенням даних дій в графі №12 в таблиці погашення нарахованих процентів.
Враховуючи обставини справи, апелянт вважає, що такими діями ПАТ «Укрсоцбанк» вирішив скоротити термін позовної давності і подав позов до Ізмаїльського міськрайонного суду 29.03.2016 року.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
13 жовтня 2020 року від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності у зв`язку з сімейними обставинами.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені питання щодо розгляду справи по суті, усвідомленість її учасників про розгляд справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
01 лютого 2020 року ухвалою Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О.В. апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 грудня 2019 року – було залишено без руху.
Ухвалою від 08.05.2020 року колегією суддів Одеського апеляційного суду під головування судді Князюка О.В. суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М. провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом позовом Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення сум заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою суду від 08.05.2020 у складі колегії суддів цивільної палати Одеського апеляційного суду справу прийнято до провадження головуючого судді Князюка О.С. та призначено до розгляду.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.10.2020 року у складі колегії суддів: головуючого Князюка О.В., суддів Таварткіладзе було задоволено клопотання представника Акціонерного товариства "Альфа-Банк" – адвоката Гречківського Євгенія Леонідовича про заміну сторони у справі, та постановлено замінити позивача по справі, а саме: замість Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залучити до участі у справі як правонаступника Акціонерне товариство "Альфа-Банк".
Розгляд справи було відкладено на 25.03.2021 року на 10:30 год.
16 березня 2021 року ОСОБА_2 подано заяву про розгляд апеляційної скарги за його відсутності, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області скасувати, у задоволенні позовних вимог Банку відмовити в повному обсязі.
Про дату, час та місце розгляду справи сторони сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв та клопотань подано не було.
Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Вказана цивільна справа тривалий час перебуває в провадженні апеляційного суду, учасникам справи була надана можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї позиції по справі, вони реалізували свої процесуальні права ще до введення державою карантину.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, тривалий розгляд справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, а також те, що учасники справи реалізували своє процесуальне право щодо участі у судовому засіданні під час розгляду справи та висловили свою процесуальну позицію, тобто створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини
Судом встановлено, що 06.02.2008 року року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 669/05-310, за яким останньому було надано кредит в сумі 25 000,00 строком до 05.02.2010 року зі сплатою 28 процентів річних (п. 1.1. договору кредиту).
Погашення кредиту здійснюється, як передбачено п.2.4 Договору щомісячними платежами до 05 числа кожного місяця в розмірах, визначених Договором (а.с.6).
За п. 7.3 Договору, - Договір набирає чинності з дати його укладання та діє до виконання Сторонами належним чином і у повному обсязі всіх своїх зобов`язань за Договором (а.с.8).
З матеріалів справи вбачається, що Банк надіслав позовну заяву з додатками до суду 29.03.2016 року, про що свідчить штамп «Укрпошти» (а.с.22).
З наданих відповідачем копій квитанцій про внесення оплати за кредитним договором судом вбачається, що 08.01.2009 р. відповідачем внесено до каси Банку 2 035 грн., з якої 1609, 63 грн. – на погашення суми кредиту, 409, 52 грн. – відсотків (а.с.35).
Проте, як вбачається з розрахунку суми заборгованості, 1 609, 63 грн. у погашення тіла кредиту було проведено Банком 08.01.2009 р., а 409,52 грн. – 08.01.2011 р. (а.с.4-5, 35).
314, 18 грн., які було внесено позивальником 14.02.2009 р. у рахунок погашення відсотків, банком було проведено – 16.06.2013 р. (а.с.4 – зв., 34).
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.
Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.
За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.
Згідно із статями 626, 628 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір за правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до частини першої статті 1048ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно ізст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 06.02.2008 року року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 669/05-310, за яким останньому було надано кредит в сумі 25 000,00 строком до 05.02.2010 року зі сплатою 28 процентів річних (п. 1.1. договору кредиту).
Погашення кредиту здійснюється, як передбачено п.2.4 Договору щомісячними платежами до 05 числа кожного місяця в розмірах, визначених Договором (а.с.6).
За п. 7.3 Договору, - Договір набирає чинності з дати його укладання та діє до виконання Сторонами належним чином і у повному обсязі всіх своїх зобов`язань за Договором (а.с.8).
Банк свої зобовязання виконав та надав ОСОБА_1 кредит у сумі 25 000 грн. 
Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 07.12.2015 року має заборгованість за кредитним договором у сумі 59 049,94 грн., яку до теперішнього часу не погашено.
У звязку з даним фактом ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом з позовом до ОСОБА_1 про стягнення сум заборгованості за кредитним договором у сумі 59 049,94 грн. (а.с.22).
Рішенняя суду першої інстанції позов було задоволено частково, та стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 02 квітня 1998 року, місце реєстрації фізичної особи: АДРЕСА_1 ), на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (код ЄДРПОУ 00039019, місце реєстрації юридичної особи: 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29), у погашення заборгованості за кредитним договором № 669/05-310 від 06.02.2008 року грошові кошти в сумі – 3 568,04 (три тисячі п`ятсот шістдесят вісім гривень чотири копійки) грн. – відсотки на прострочену заборгованість. У задоволенні іншої частини позовних вимог судом першої інстанції було відмовлено.
Ухвалючи зазначене рішення суд виходив з того, що Банк надіслав позовну заяву з додатками до суду 29.03.2016 року, про що свідчить штамп «Укрпошти» (а.с.22) та таким чином банком було пропущено строк позовної давності щодо необхідності стягнення з відповідача суми заборгованості, що обчислювався починаючи з 29.03.2013 р.
Та, з урахуванням вказаного суд першої інстанції прийшов до висновку щодо необхідності стягнення з відповідача підлягає суми заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, виходячи з такого розрахунку: 10 519, 41 грн./ 1082 дня = 9,72219 грн. – за 1 день; 365 днів +2 дні=367; 367 х 9, 72219 = 3 568, 04 грн.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції в даній частині рішення, та відповідно вважає за необхідне зазначити, що відповідачем у справі – ОСОБА_1 заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.
Крім того, колегією суддів також приймається до уваги доводи апелянта з приводу того, що згідно квитанції №kr05946 від 08.01.2009 року відповідачем був здійснений платіж в сумі 1609,63 грн по тілу кредиту та 409,52 грн – оплата по відсоткам за користування кредитними коштами. Проте, суму в погашення тіла кредитну – 1609,63 грн банком було зараховано 08.01.2009 року, а в погашення відсотків по кредиту – у сумі 409,52 грн тільки 08.01.2011 рок, що підтверджується відображенням даних дій в графі №12 в таблиці погашення нарахованих процентів.
Оскільки, статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054 ЦК є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.
Згідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.
Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
З застосуванням зазначених положень, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення відповідачем своїх обов`язків за кредитним договором та правомірність вимог позивача про стягнення заборгованості.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.
Відповідно до етапі 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України.
Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст.261 ЦК України).
Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійних відповідальність за невиконання цього обов`язку, тo незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожною щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
Зазначена позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року №444/9519/12, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.
Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до відповідного числа кожного місяця впродовж строку кредитування, а відтак перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.
Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування, як це встановив суд першої інстанції.
Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, доходимо висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа.
Враховуючи наведену правову позицію Великої палати Верховного суду щодо однорідних спірних правовідносин, позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення боргу та процентів за користування кредитом.
Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору № 669/05-310 укладеного 06.02.2008 року між АБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 05 лютого 2010 року.
Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, неправильно застосував положення ст.262 ЦК України та не врахував пропуску строку позовної давності.
Враховуючи вказану правову позицію Верховного суду України, рішення суду першої інстанції в частині стягнення у погашення заборгованості за кредитним договором № 669/05-310 від 06.02.2008 року грошові кошти в сумі – 3 568,04 (три тисячі п`ятсот шістдесят вісім гривень чотири копійки) грн. – відсотки на прострочену заборгованість є незаконним та необґрунтованим, що є підставою для його скасування та відмовити у позові в цій частині.
На підставі наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції на підставі ч. 1 ст.376 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення сум заборгованості за кредитним договором.
Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення судом першої інстанції норм процесуального права є обґрунтованими.
Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судові витрати

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні даного позову, підстави стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати у цій справі відсутні.

РЕЗУЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити
Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 грудня 2019 року –скасувати.
Ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення сум заборгованості за кредитним договором – відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 02.04.2021 року.

Головуючий:                                                                О.В. Князюк

Судді:                                                                         А.П. Заїкін

                                                                       О.М. Таварткіладзе