ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року	Львів	Справа № 500/2329/20 пров. № А/857/3635/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                       Святецького В.В.
суддів                                                                            Довгополова О.М., Коваля Р.Й. 
з участю секретаря судового засідання                     Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі №500/2329/20 (головуючий суддя Шульгач М.П., час ухвалення 13 год. 32 хв., м. Тернопіль) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа – ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: а) рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України, викладене у протоколі №72 від 22 травня 2020 року, щодо відмови ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в призначенні одноразової грошової допомоги - визнати протиправним і скасувати. 
б) зобов`язати Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу на підставі Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві”, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року, № 975 в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.
Рішенням від 23 грудня 2020 року Тернопільський окружний адміністративний суд у задоволенні позову відмовив повністю.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд першої інстанції покликається лише на норми законодавства, зокрема, постанови КМ України від 25.12.2013 №975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, та Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (наказ Міністра оборони України від 14.08.2008 №402).
Натомість поза увагою суду залишилися долучені позивачем документи,  серед яких архівні довідки від 04.02.2020, 07.02.2019, довідка ТВП Зборівського відділення поліції ГУ НП в Тернопільській області від 30.01.2020, пояснення осіб, які у 1995 році були на блок-посту під час обстрілу у колишній Югославії, особова справа ОСОБА_1 в частині запису про нагородження медаллю ООН «За службу Миру».
Вказані документи виключають причинний зв`язок інвалідності позивача з вчиненням правопорушень чи дій у стані алкогольного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесних ушкоджень. 
Крім того, такими підтверджуються причини та обставини поранення. Адже, з огляду на відсутність у п.11 Порядку №975 вказівки на якийсь конкретний документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби тощо), який свідчить по причини та обставини поранення, належним доказом у кожному конкретному випадку можуть бути різні документи, які достовірно свідчать про причини та обставини поранення. 
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 з 27.10.1994 по 23.02.1995 проходив військову службу в Збройних силах України на посаді розвідника. В період з 02.11.1994 по 22.02.1995 брав участь в бойових діях у складі військової частини НОМЕР_2 , яка ввійшла в склад у багатонаціональні сили ООН по підтримуванні миру у колишній Югославії (м. Гліна), що підтверджується довідкою від 22.02.1995 №89, виданою військовою частиною НОМЕР_2 , довідкою №40 від 10.04.2019, виданою Зборівським районним військовим комісаріатом, військовим квитком серії НОМЕР_3 від 15.05.1980, посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_4 від 16.03.2007, посвідченням інваліда другої групи, що має пільги ветерана війни-інваліда війни серії НОМЕР_5 .
ОСОБА_1 неодноразово звертався в Тернопільський обласний військовий комісаріат із заявами (від 24.11.2015, 02.12.2016 та 05.11.2018) про призначення одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 (надалі - Порядок № 975). Однак усі документи повернуті Департаментом фінансів Міноборони на доопрацювання в Тернопільський обласний військовий комісаріат з підстав відсутності документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).
Позивач додатково зібрав документи та подав заяву повторно.
22.05.2020 року комісія Міністерства оборони України прийняла рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, зазначивши при цьому наступні підстави:  - ОСОБА_1 звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 року №3597-IV ,,Про внесення змін до Закону України Про загальний військовий обов`язок і військову службу”, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 01 січня 2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції ст.16 Закону України ,,Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”; 
- ОСОБА_1 не подав документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), який передбачено пунктом 11 Порядку №975. Висновок спеціаліста з питань судово-медичної експертизи від 05.06.2013 №678, який складено зі слів заявника, та висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 14.06.2013 №353, які подано разом з іншими документами, не є документами, що свідчать про обставини поранення (травми, каліцтва).
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся в суд з позовом.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції керувався тим, що за відсутності документа, в якому вказано, що позивач отримав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, відсутні підстави для призначення та виплати одноразової грошової допомоги на підставі Порядку №975. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно частини 1  статті 16 Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частиною 2  статті 16 Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”  встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п.4 - встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Водночас, у відповідності до  ст. 16-4 Закону № 2011-XII  призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Відповідно до ч. 9  ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ  порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання цієї  статті Закону, Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року № 975  затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (Порядок № 975).
Відповідно до пункту 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Подання зазначених у пункті 11 Порядку № 975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у  статті 16-4 Закону № 2011-XII  (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.
Однак Порядок № 975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням ОГД, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).
Водночас, подання до Міністерства оборони України відповідного рішення військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у пункті 11 Порядку № 975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.
При цьому, обов`язок перевірити, чи не настала інвалідність за обставин, перелік яких визначений  статтею 16-4 Закону № 2011-XII, покладено на орган, що приймає рішення про призначення та виплату ОГД.
Отже, вимога Міністерства оборони України щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом щодо якого вирішується питання про виплату ОГД у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною.
Документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення.
При цьому, неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міністерства оборони України обов`язку щодо їх витребування.
Аналогічна правова позиція висловлена Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 у справі №822/220/18, яка відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах в частині визнання актів судово-медичного дослідження та витягів з протоколу військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, достатніми та належними доказами, у розумінні пункту 11 Порядку № 975, що свідчать про причини та обставини поранення (травми, контузії та захворювання) військовослужбовця, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 25.05.2018 у справі № 729/426/17.
У контексті спірних правовідносин та обставин цієї справи, колегія суддів зазначає, що копія витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону (протокол №353 від 14.06.2013) не містить інформацію про обставини поранення позивача, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Крім того, надані позивачем документи на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, акт судово-медичного обстеження від 06.06.2013 № 679 також не містить такої інформації.
Колегія суддів вбачає, що висновки спеціаліста у галузі медичної експертизи в акті судово-медичного дослідження вказують лише на характер і давність тілесних ушкоджень, тобто ймовірність спричинення рубців на голові пораненням, яке могло мати місце у 1995 році. При цьому, судове медичне обстеження позивача проводилось на підставі довідки №14 від 25.02.2013 Зборівсько-Козівського ОРВК, яка підтверджує проходження військової служби в Збройних Силах та участь у бойових діях в Югославії в період з 02.11.1994 по 22.02.1995, а обставини отримання травми зафіксовано зі слів позивача.
Водночас, як свідчить зміст витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону від 14.06.2013 №353 він постановлений на підставі акта судово-медичного обстеження від 06.06.2013 № 679, у якому відомості про обставини поранення та контузії встановлені зі слів позивача.
Відтак, рішення Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, викладене у формі протоколу від №353 від 14.06.2013 в обставинах цієї справи не є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання позивача.
З інших долучених представником позивача документів, а саме – архівних довідок, колегія суддів вбачає, що такими підтверджується, що акти службових розслідувань, журнали обліку нещасних випадків, надзвичайних подій, адміністративних розслідувань, медичні документи в/ч НОМЕР_2 на зберігання до архіву не надходили. Довідка ТВП Зборівського відділення поліції ГУНП в Тернопільській області від 30.01.2020 вказує на те, що інформація про злочини або адміністративні правопорушення, вчинені позивачем в Україні, відсутні, а за межам України  - не входить до компетенції правоохоронного органу. 
Колегія суддів погоджується з апелянтом, що вказані обставини засвідчують, що позивач вчиняв усі залежні від нього дії для отримання, зокрема підтвердження факту отримання поранення за відсутності обставин, передбачених ст. 16-4 Закону № 2011-XII  , які виключають призначення і виплату одноразової грошової допомоги. 
Проте відібрані представником позивача пояснення в осіб, які у 1995 році були на блок-посту під час обстрілу, не є допустимими доказами отримання позивачем поранення саме за вказаних обставин в контексті вимог Порядку №975, оскільки такі обставини повинні бути підтверджені саме певними документами.  
Відповідно до ч. 2 ст.74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Відтак, зважаючи на те, що позивачем не додано документ, який свідчить про причини та обставини поранення, рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України, викладене у протоколі №72 від 22 травня 2020 року, щодо відмови ОСОБА_1  в призначенні одноразової грошової допомоги прийнято в порядку, у спосіб та в межах наданих  законом  повноважень та підстави для скасування цього рішення відсутні.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Наведені вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.     
Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі №500/2329/20 – без змін.
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства. 

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повне судове рішення складено 30.04.2021.