П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 766/21584/20	

Категорія: 103070100                                                                                           Головуючий в 1 інстанції: Войцеховська Я. В.  
                                                                                                                               Час і місце ухвалення: м. Херсон     

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
            головуючого  –  Лук`янчук О.В.
            суддів             – Бітова А.І. 
                                    –  Ступакової І. Г.
           при секретарі –  Поварчук В. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення  Херсонського міського суду Херсонської області від 16 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції в Херсонській області, Інспектора УПП в Херсонській області лейтенанта поліції Гадючко Євгена Петровича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції в Херсонській області, Інспектора УПП в Херсонській області лейтенанта поліції Гадючко Євгена Петровича,  в якому просить суд:
скасувати постанову ЕАН № 3583125 від 21.12.2020р. про накладення на нього адміністративного стягнення; 
закрити відносно нього провадження у справі; 
стягнути на його користь з інспектора поліції збитки в розмірі 1456,90 грн. які бути витрачені у зв`язку з поданням позову; 
стягнути на його користь 425 грн. моральної шкоди, які він зазнав від протиправних дій інспектора;
визнати дії Інспектора УПП в Херсонській області лейтенант поліції Гадючко Є.П. протиправними та винести окрему ухвалу якою ініціювати питання притягнення інспектора до відповідальності.
Позовна заява мотивована тим, що оскаржувана ним постанова є незаконною, винесена з порушенням норм діючого законодавства, так як не забезпечено прав та гарантій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Крім того постанова не містить посилань на докази вчинення правопорушення, зокрема показання свідків, яким технічним засобом фіксувалося правопорушення. Правила дорожнього руху він не порушував, так як під час здійснення маневру перетину перехрестя горів зелений миготливий сигнал світлофора, який дозволяв рух, але під час перетину перехрестя на світлофорі загорілося жовте світло, а зупинення транспортного засобу вдаючись до екстреного гальмування призведе до створення аварійної обстановки. Також вказав, що дії інспектора нанесли шкоду його душевному благополуччю, призвели до душевних страждань та мають тривалий характер через що просить стягнути на його користь з інспектора моральну шкоду.
Ухвалою суду від 16.02.2021р. частина позовних вимог позивача, а саме закриття відносно нього провадження у справі; стягнення на його користь збитків в розмірі 1456,90 грн.; моральної шкоди; визнання дій Інспектора протиправними та винесення окремої ухвали - залишена без розгляду за заявою позивача.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16 лютого 2021 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України, Управління патрульної поліції в Херсонській області, Інспектора УПП в Херсонській області лейтенант поліції Гадючко Євгена Петровича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що його автомобіль розпочав рух на перехресті на зелене миготливе світло та, з урахуванням дорожньої обстановки, він не зміг би зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 ПДР України, не вдаючись до екстреного гальмування, тому він продовжив рух далі на жовте світло світлофору, забезпечуючи при цьому безпеку дорожнього руху, що відповідає вимогам пункту 8.11 ПДР України. При цьому вказав, що судом першої інстанції не прийнято до уваги його пояснення та докази надані до позовної заяви. Також вказано, що судом першої інстанції невірно трактуються викладені позивачем обставини справи, та не всім доводам надано оцінку. При цьому зазначає, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях.
Апелянт вважає оскаржувану постанову необґрунтованою та безпідставною з огляду на те, що адміністративного правопорушення він не вчиняв, відповідач незаконно розглянув справу, чим позбавив позивача можливості скористатися своїми правами у повному обсязі та порушив вимоги щодо процедури розгляду справи.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.  
Судом першої інстанції встановлено, що 21.12.2020 р. Інспектором Управління патрульної поліції в Херсонській області Гадючко Є.В. було складено постанову серії ЕАН № 3583125 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 2 статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
За змістом оскаржуваної постанови, позивач 21.12.2020р. в 15-56 год. керував автомобілем Chery Tiggo реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Херсоні проїхав перехрестя вул. Ладичука – І.Куліка на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 г ПДР чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП. 
Не погоджуючись з прийнятою постановою позивач звернувся до суду з позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що постанова по справі про адміністративне правопорушення є правомірною, оскільки відповідачем доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а отже позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.
Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.      
Що стосується наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП, колегія суддів зазначає наступне.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 р. №3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306.
Згідно з п.1.1. ПДР, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваної постанови став проїзд позивачем перехрестя вул. Ладичука – І. Куліка на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушено п.8.7.3 г ПДР, тобто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 122 КУпАП.
Так, згідно з п.8.1 Правил дорожнього руху регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою, зокрема, світлофорів.
Відповідно до п.8.7 Правил дорожнього руху світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально.
Пунктом «ґ» п.п. 8.7.3 п. 8.7 Правил від 10.10.2001 року №1306 сигнали світлофора мають такі значення як жовтий, який забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.
Згідно із п.п. 8.10, 8.11 Правил від 10.10.2001 року №1306 у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.
Водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому   пунктом 8.10   цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП проїзд на заборонний сигнал світлофора  тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Водночас, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно із   ст. 280 КУпАП   орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються   статтями 279-1 - 279-4 цього Кодексу.
Зазначені положення кореспондуються із приписами   ст. 72 КАС України, згідно яких доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Разом з цим, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Судом апеляційної інстанції досліджено відеозапис з відеореєстратора автомобіля поліції №2020_1221_153631, який міститься в матеріалах справи та про який міститься запис в оскаржуваній постанові, з якого підтверджується факт початку перетинання автомобілем Chery Tiggo реєстраційний номер НОМЕР_1 перехрестя та його проїзд на заборонний жовтий сигнал світлофору і що апелянт проігнорував миготливий «зелений» сигнал світлофора продовживши рух.
Як наголошує позивач він виїхав на перехрестя на зелений миготливий  сигнал світлофора та завершував перетин перехрестя на жовтий сигнал світлофора, щоб не вдаватись до екстреного гальмування.
Із наданого суду належного та допустимого доказу – відеозапису події, встановлено, що в той момент, коли позивач на своєму автомобілі проїжджав регульоване перехрестя, світлофор було видно заздалегідь, ані попереду автомобіля позивача, ані позаду нього автомобілів не було, тобто необхідності прискорювати швидкість на пішохідному перехресті у позивача не було, позаду позивача автомобілів на короткій дистанції не було, ніякої небезпеки позивач взагалі нікому не створював, дорожнє покриття було чисте та сухе, тобто, відсутні підстави вважати, що у випадку гальмування позивачем могла б бути створена аварійна ситуація на перехресті а гальмівний шлях був би довгим. Позивач міг і мав час для зупинки свого транспортного засобу відповідно до ПДР України, але не зробив цього.
Апелянт, під`їжджаючи до світлофору, повинен був бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, при увімкнені зеленого миготливого сигналу, який передує жовтому, врахувати технічний стан транспортного засобу та розрахувати можливість зупинки у місці, визначеному п.8.10 ПДР при увімкнені жовтого сигналу світлофора. Однак, позивач вищезазначених вимог ПДР не виконав, та доказів про неможливість зупинитися у визначеному ПДР місці при проїзді перехрестя під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді першої та апеляційної інстанцій до суду не надав.
Таких обставин під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено й патрульним поліцейським.
Крім того, колегія суддів не приймає до уваги розрахунки гальмівного шляху надані апелянтом, оскільки з такого розрахунку  не вбачається які складові бралися за основу при його розрахунку та згідно якої формули він проведений, та такі в будь-якому разі не спростовують початок перетину перехрестя саме на жовтий сигнал світлофора, а не на зелений миготливий, як про те зазначено позивачем.
При цьому форма розрахунку надана позивачем не відповідає формулі гальмівного шляху (в спрощеному вигляді)    Sт = Vн х tср + Vн2/2aт, (де Vн   - початкова швидкість;ср   - час спрацьовування гальмівної системи; ат - час уповільнення автомобіля)
Отже, позивач (рухаючись зі швидкістю 50 км/год) здійснював проїзд на жовтий сигнал світлофора, не зупинив свій транспортний засіб у місці, визначеному пунктом 8.10 ПДР України, чим порушив вимоги пункту 8.7.3. ґ ПДР України і правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності.
Отже зазначені відомості є неналежними обґрунтуваннями позовної заяви та апеляційної скарги та в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Посилання скаржника на не доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення спростовується відеозаписом з відеореєстратора автомобіля поліції №2020_1221_153631.
Щодо доводів апелянта в частин процедурних порушень відповідачем при складанні оскаржуваної постанови, то колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII)  визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII   зазначено, що у випадках, визначених   законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (ч.ч. 1-3 ст. 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 року за № 1395  (далі - Інструкція).
У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п. 4 розділ 1 Інструкції).
Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч. 2 ст. 122 КУпАП України.
Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 2 ст. 122 КУпАП України, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Отже, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що посадова особа органів Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням ПДР України його учасниками, які реалізуються, зокрема, шляхом розгляду справ про адміністративні правопорушення у разі їх виявлення.
В свою чергу, у випадку встановлення під час судового розгляду справи відсутності факту скоєння особою адміністративного правопорушення, належним способом захисту порушених прав та інтересів особи, є скасування відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення у судовому порядку.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач мав право розглянути справу у скороченому провадженні та на місці вчинення правопорушення (в даному випадку в місці зупинення правопорушника) винести постанову у справі про адміністративне правопорушення без складення протоколу, при цьому мав право не переносити розгляд справи до Управління патрульної поліції, оскільки це є його правом, а не обов`язком, тому ці обставини не є самостійними підставами для скасування постанови, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.
Також, колегія суддів зазначає, що за приписами закону про адміністративні правопорушення розгляд справі і накладення штрафу інспекторами поліції фактично відбувається в спрощеному порядку, підстави для відкладення таких контролюючих функцій не передбачено.
Отже, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення правил у сфері дорожнього руху, має спростувати виявлене правопорушення на місці його вчинення, в іншому випадку правомірність дій водія доводиться у судовому порядку шляхом подання позову про скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень, з можливістю скористатись правовою допомогою.
Так, апелянт вказує, що йому не надано можливості користуватися правовою допомогою та не розглянуто клопотання про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, визначені у ст. 268 КУпАП.
Згідно вказаної норми права особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право:
- знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання;
- при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження;
- оскаржити постанову по справі.
Зміст ст. 268 КУпАП вказує на те, що зазначені права поділяються на загальні, які має кожна особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також права, якими особа наділяється при розгляді справи.
Посилання апелянта як у позовній заяві так і у апеляційній скарзі на те, що йому не надали права скористатися правовою допомогою, не розглянули клопотання про відкладення розгляду справи для виклику адвоката спростовуються  відеозаписом наданим до суду, з якого вбачається, що апелянтом не заявлялися будь-які клопотання. 
При цьому відповідачем о 15:43 год., позивачу роз`яснено його права та вказано про можливість заявляти клопотання. Відеозаписом підтверджено, що позивач заявив про участь у розгляді справи. В свою чергу таке право відповідачем було забезпечено шляхом повідомлення про те, що розгляд справи відбудеться о 15:45 год. на місці зупинення правопорушника біля службового автомобіля відповідача.
Проте, як вже зазначалося, позивач на розгляд справи не з`явився та справу було розглянуто за його відсутності. 
Крім того, колегія суддів також звертає увагу, що відповідачем позивачу у задоволенні клопотання про перенесення розгляду справи для виклику адвоката або будь-якого іншого клопотання відмовлено не було, а лише зазначено що всі клопотання будуть розглянуті під час вирішення питання по суті, а отже доводи апелянта щодо недотримання прав позивача при розгляді справи є безпідставними. 
Крім того, колегія суддів зазначає, що п Європейський суд з прав людини у. п.32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи. Санкція ч.1 ст.122 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.
Так, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку або звернутися з таким клопотанням письмово, натомість цього не вчинив та доказів протилежного не надав.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення.
Доводи апелянта про невідповідність місця розгляду справи, зокрема, фактична адреса складання постанови (Ладичука, 34), адреса ж зазначена в самій постанові (Ладичука, 85), спростовуються матеріалами справи, а саме оскаржуваною постановою, згідно якої зазначена адреса місця розгляду справи - м. Херсон, вул. Ладичука, 35. При цьому, з наданого до суду відеозапису з нагрудної камери інспектора вбачається, що на 15 год. 41 хв. відповідачем встановлено адресу місця зупинки позивача та вказано вулиця Ладичука, 34.  
Посилання апелянта на те, що у зв`язку з невірним зазначенням адреси, адвокат позивача прибула за адресою іншою ніж та на якій відбувався розгляд справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки апелянтом не заявлялися будь-які клопотання про користуватися правовою допомогою. 
Щодо посилання апелянта на спілкування з ним російською мовою, колегія суддів зазначає, що відеозаписом також підтверджено неодноразове звернення до позивача з питанням на якій мові йому зручно спілкуватися та на якій мові зручно проводити розгляд справи. Позивач вказав, що спілкуватися зручніше російською, а розгляд справи проводити українською (15:42 год. відеозапису). При цьому розгляд справи було проведено українською мовою та права позивачу роз`яснено теж українською мовою.
Таким чином, відповідачем було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст. 268 КУпАП, при розгляді справи та такі права було роз`яснено позивачу, про що крім іншого безпосередньо міститься підпис позивача у оскаржуваній постанові.
Крім того, колегія суддів зазначає, що посилання позивача на окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови ( щодо адреси місця розгляду справи та не належне налаштування часу на бодікамерах та відеореєстраторі автомобіля відповідача)), колегія суддів не бере до уваги та зазначає, що окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.
Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.
Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі №826/11623/16 (провадження №К/9901/50453/18) та в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року по справі справа №826/15341/15 (провадження №К/9901/19896/18).
За таких обставин колегія суддів вважає, що докази порушення відповідачем процедури винесення постанови про накладання адміністративного стягнення відсутні, а тому висновки суду першої інстанції щодо дотримання інспектором поліції вимог КпАП України при розгляді справи є обґрунтованими, що, з огляду на встановлені вище фактичні обставини, свідчить про те, що оскаржувана постанова є правомірною, прийнятою у межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, а тому не підлягає скасуванню.
Зважаючи на викладене, оскільки процедурних порушень при прийнятті оскаржуваної постанови судом не встановлено, а вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, яка полягає у проїзді перехрестя на забороняючий жовтий сигнал світлофора підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що, постанова інспектора патрульної поліції від 21 грудня 2020 року винесена у відповідності до вимог ст.ст. 7, 279, 280, 285 КПАП України та скасуванню не підлягає.
При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на судову практику Верховного Суду, викладену в постановах    №751/4088/17   від 29.07.2019 року та №   552/5623/16-а від 31.07.2018р.та інші, оскільки правовідносини у справі не є тотожними, так як у даній справі автомобіль позивача розпочав рух на перехресті на жовтий сигнал світлофора, а не на  зелене миготливе світло.
З огляду на приписи вищенаведених правил адміністративного процесуального законодавства, колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість доводів апелянта та вважає їх такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.
Крім того, що у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. 
Зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Оскільки судом першої інстанції повною мірою встановлено обставини справи, ці обставини показали, що накладення на позивача стягнення відбулось обґрунтовано та у відповідності до чинного законодавства, підстави для задоволення позову та скасування рішення суб`єкта владних повноважень відсутні.
Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції відповідають дійсним обставинам справи та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до   ст. 316 КАС України   підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 313,315, 316, 321, 322, 325  КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення  Херсонського міського суду Херсонської області від 16 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.  
                                             
                                                                     Повний текст постанови складено та підписано 20 квітня 2021 року . 

Головуючий суддя:                                                                                  О.В. Лук`янчук 

Суддя:                                                                                                       А.І. Бітов 

Суддя:                                                                                                       І. Г. Ступакова