П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/2488/20	
Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  судді - Вербицької Н.В.,
                      суддів – Джабурії О.В.,
                                  Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

02 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ВЧ НОМЕР_1 в якій просив:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ,   щодо не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2007 по 25.07.2018;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2007 по 25.07.2018;
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо не виплати позивачу грошової компенсації     за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2007 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25 липня 2018 року;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки як учаснику бойових дій за період з 2007 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25 липня 2018 року;.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів з ним розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної відпустки, передбаченої  Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії    їх соціального захисту»  (далі - Закон № 3551-ХІІ).Крім того, зазначає, що в період з 01.01.2007 року по 25.07.2018 року року проходження військової служби індексація грошового забезпечення взагалі не проводилась відповідачем, в зв`язку із чим просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідач заперечував проти позовних вимог, зазначаючи, що спеціальними нормами (пункту 17 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей») врегульовано, що на час дії особливого періоду вказані   відпустки не надаються, тому підстави для виплати грошової компенсації за додаткові відпустки у військової частини НОМЕР_1 відсутні. Крім того, право на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій наступає з 06.06.2015, тобто дня набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни». Що стосується індексації грошового забезпечення, то відповідач зазначає, що з 2016 року у Міноборони України не було фінансових ресурсів для виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям. Механізм нарахування та виплати індексації за попередні роки не передбачено Порядком №1078.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено:
визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2007 по 25.07.2018;
зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2007 по 25.07.2018;
визнано протиправною бездіяльність   ВЧ НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) грошової компенсації   за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2007 по 2018 роки;
зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2007 по 2018 роки.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на п.1,3,4 ч. 1 ст. 317 КАС України, просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити позивачу в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що індексація грошового забезпечення за період з січня 2016 по 28.02.2018 позивачу не нараховувалася та не виплачувалася і законних підстав для вчинення таких дій у відповідача немає. Проведення індексації перебуває у прямій залежності від фінансових ресурсів відповідних бюджетів та не може виходити за їх межі. Щодо виплати грошової компенсації, то така можливість була встановлена законом України, який набрав чинності 06.06.2015, а тому період для виплати компенсації може охоплювати період лише з 2015 року по день виключення зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 . Крім того, п. 19 ст. 10-1 Закону України №2011-ХІІ забороняє додаткові відпустки військовослужбовців під час особливого періоду.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження. 
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ВЧ НОМЕР_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.
ОСОБА_1   у період з 26.07.1999 по 25.07.2018 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , що не заперечувалось відповідачем та підтверджено записами із військового квитка НОМЕР_4 , який міститься   в матеріалах справи (а.с. 12-13). 
Під час проходження   служби позивач отримав статус учасника бойових дій, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_5 виданого 07.02.1997 (а.с. 11).
Позивач звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплати позивачу грошову компенсацію за усі невикористанні календарні дні соціальної додаткової відпустки (як учаснику бойових дій) за період з 2007 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 25.07.2018 року та нарахувати   та виплатити індексацію грошового забезпечення. 
Листом № 1371 від 03.08.2020 ОСОБА_1 надано інформацію щодо відсутності підстав для задоволення його заяви.     
Стосовно нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2007 по 25.07.2018 надано інформацію, що згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку №1078 індексація нараховувалася та виплачувалася з 2003 року. Згідно наказу Міноборони від 18.11.2003 №401, наказу Міноборони від 17.06.2013 №404 «Про затвердження переліку документів, що утворюються в діяльності Міноборони України та ЗСУ» роздавальні відомості з виплати індексації за період з 01.01.2007 по 31.12.2015 знищено як такі, в яких закінчився строк зберігання.
З січня 2016 року індексація не нараховувалася і не виплачувалася згідно з п. 7 телеграми від 04.01.2016 №248/3/9/1/2 де визначено її не нараховувати до окремого роз`яснення. 
З березня 2018 року індексація виплачувалася згідно з вимогами чинного законодавства.
Щодо виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій зазначено, що право на таку компенсацію наступило з 06.06.2015 та здійснюється на підставі наказу командира за відповідним рапортом військовослужбовця в межах фінансового грошового забезпечення затвердженого для військової частини в межах кошторису. За відсутності відповідного рапорту та наказу підстав для нарахування та виплати компенсації немає (а.с. 14). 
Вважаючи, бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток    (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12  статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії    їх соціального захисту», пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки». 
У випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої  статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР  та пунктом 12 частини першої  статті 12 Закону № 3551-ХІІ. 
Суд зазначив, що в ході розгляду справи встановлено та відповідачем у відзиві не заперечувалося, що позивачу за період з 01.01.2007 по 25.07.2018 не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, яка є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. 
Судова колегія частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Спірним у цій справі є правомірність/неправомірність ненарахування і невиплати відповідачем у спірний період індексації грошового забезпечення позивачу, та невиплати компенсації за невикористану позивачем додаткову соціальну відпустку як учаснику бойових дій.
Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Судова колегія зазначає, що Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 16 травня 2019 року розглянуто зразкову справу №620/4218/18, рішення по якій залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду  від 21 серпня 2019 року.
За результатами розгляду встановлено ознаки притаманні даній зразковій справі, а саме:
-   позивач, фізична особа: учасник бойових дій, звільнений з військової служби;
- відповідач, суб`єкт владних повноважень: військова частина, на якій позивач перебував на забезпечені;
- підстави спору: а) фактичні - відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби, ненарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) нормативні - норми права, які регулюють відносини між позивачем і відповідачем щодо проходження публічної (військової) служби, набуття статусу учасника бойових дій, нарахування та виплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій. Такими нормами права є: стаття 4 Закону України «Про відпустки», статті 5, 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», стаття 101  Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;
- предмет спору: а) протиправна бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період визначений підпунктами 17-18 статті 101  Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; б) стягнення невиплаченої грошової компенсацію при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період визначений підпунктами 17-18 статті 101  Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
- відносини, що регулюються одними нормами права - відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби та які регулюються нормами Закону України «Про відпустки», Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;
- позивачами заявлено аналогічні вимоги: а) визнати протиправною бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) зобов`язати військову частину нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.
Оцінивши фактичні обставини справи, що розглядається, судова колегія зазначає, що сторони, підстави та предмет спору, а також правове регулювання оскаржуваних правовідносин в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання його здійснити виплату ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, відповідають ознакам зразкової справи №620/4218/18.
За таких умов до спірних правовідносин в цій частині судом першої інстанції вірно застосовано висновки зразкової справи №620/4218/18, згідно яких у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої  статтею 16-2 Закону України «Про відпустки»  і пунктом 12 частини першої  статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
З урахуванням вищевказаних правових висновків доводи апелянта, що виплата відповідної компенсації чинним законодавством не передбачена, є помилковими.
Разом з тим, належними є доводи військової частини, що право на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки встановлено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни» від 14.05.2015 426-VIII, який набрав законної сили 06.06.2015.
Конституцією України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної  дії  в  часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58).
За встановлених обставин протиправна бездіяльність   ВЧ НОМЕР_1 має бути встановлена за період, починаючи з 2015 року по 2018 рік, що свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції в частині визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2007 року по 2014 рік, оскільки законодавство України на той момент такого права не передбачало.
Щодо виплати індексації грошового забезпечення судова колегія звертає увагу на таке.
Відповідно до     ст. 1 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” від 03 липня 1991 року № 1282-XII (далі - Закон України № 1282-XII) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до   ст.2 Закону України № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Стаття 4 Закону України № 1282-XII (до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №     911-VIII, який набрав     чинності з 1 січня 2016 року) визначала, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.
Ця ж стаття зі змінами внесеними Законом України №   911-VIII на сьогодні передбачає поріг індексації 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього  Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений   постановою Кабміну України від 17.07.2003 року № 1078   (далі - Порядок № 1078).
Вірними є висновки суду першої інстанції, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, а також, що відповідно до вимог законодавства проведення індексації у зв`язку з зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Слід звернути увагу, що відповідачем в апеляційній скарзі такі висновки не заперечуються, а тому детального правового обґрунтування на стадії апеляційного перегляду не потребують.
Основоположними доводами є посилання на відсутність фінансування в Міноборони для виплати індексації, відсутність встановленого порядку її виплати за попередні періоди, а також, що не нарахування та невиплата індексації була здійснена тільки за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.
Слід зазначити, що доводи відсутності фінансування не можуть бути підставою для невиконання вимог  Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»  і ненарахування індексації.
Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 8 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (пункт 23, заява №63134/00) вказав: якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
Отже, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі №822/1731/16.
Більше того, Конституційний Суд України у Рішенні від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності військовослужбовців Збройних Сил України як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (також випливає з положень абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, абзацу четвертого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17 березня 2004 року №7-рп/2004).
За таких умов відсутність бюджетного фінансування у відповідача не позбавляє позивача права на отримання належних йому сум індексації грошового забезпечення і не звільняє відповідача від обов`язку ці суми виплачувати.
Слід звернути увагу, що судом першої інстанції помилково сформовано висновки, що відповідачем не заперечувався факт не нарахування та невиплати індексації позивачу за весь спірний період з 01.01.2007 по 25.07.2018, оскільки зміст відзиву на позовну заяву та наданих відповідачем листів Департаменту фінансів Міноборони України свідчать, що її виплату припинено за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 (а.с. 25, 30).
Крім того, надана позивачем відповідь на заяву позивача (а.с. 14) також містить інформацію, що в спірному періоді з 01.01.2007 по 31.12.2015 індексація виплачувалася, з 01.01.2016 по 28.02.2018 не виплачувалася, а з 01.03.2018  її виплата здійснюється згідно вимог чинного законодавства. 
За таких умов для вірного вирішення спірних правовідносин слід чітко встановити період, який позивачу слід здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення.
Зміст листа ВЧ НОМЕР_1 від 03.08.2020 №1371, який позивачем надано як доказ бездіяльності відповідача, свідчить, що факт нарахування та виплати індексації має підтверджуватися відповідними роздавальними відомостями, які у свою чергу мають строк зберігання та у ВЧ НОМЕР_1 були знищені згідно приписів наказів Міністерства оборони України від 18.11.2003р. №401 та від 17.06.2013р. №404 «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Міністерства оборони України та Збройних Сил України, із зазначенням строків зберігання документів».
Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апелянтом в якості доказів до суду апеляційної інстанції надано викопіювання грошового забезпечення позивача (ті які збереглися у військовій частині), з якого вбачається нарахування та виплату останньому індексації за період 2008-2015 років.
Крім того, 26 травня 2021 року від військової частини НОМЕР_1 надійшла заява про залучення доказів до матеріалів справи, а саме акту приймання-передавання від 26.12.2018 №102, згідно якого вбачається, що внаслідок закінчення строку зберігання ВЧ НОМЕР_1 передано до Одеського територіального архівного відділу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України (провулок Штабний, 1, м. Одеса, 65012, E-maii:otavgdamou@post.mil.gov.ua) роздавальні відомості на виплату грошового забезпечення військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 за період з 1994 по 2014, 2018 роки.
Отже, апеляційним судом встановлено, що відповідні роздавальні відомості не знищено, а передано на зберігання до архіву. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021 витребувано від   Одеського територіального архівного відділу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України (провулок Штабний, 1, м. Одеса, 65012, E-maii:otavgdamou@post.mil.gov.ua) належним чином засвідчені копії роздавальних відомостей на виплату грошового забезпечення, а саме індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,   за період з 01.01.2007 по 31.12.2015.
Зазначені дії суду спрямовано на забезпечення встановлення дійсних обставин справи, оскільки саме відповідні роздавальні відомості є належними доказами виплати індексації, а надані відповідачем викопіювання грошового забезпечення по суті є результатами здійснених обрахунків відповідного фінансового відділу.
02 червня 2021 року до суду від Одеського територіального архівного відділу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України надійшла архівна довідка від 02.06.2021 №С-746/711 щодо ОСОБА_1 із зазначенням, що в архівних документах ВЧ НОМЕР_1 (з 02.05.2014 ВЧ НОМЕР_6 ) відображено нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з січня 2007 року по грудень 2015 року у визначених розмірах.
В примітках довідки зазначено, що в перевірених роздавальних відомостях на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям ВЧ НОМЕР_1 за період з січня 2007 року по грудень 2015 року виплати індексації грошового забезпечення не вказані.
Підстава: ф.6318, оп.2, с. 153-159, 164-169, 181-186, 192-197, 203-208, 215-218, 226-229, 238-243, 259-264.
Архівним відділом зазначено, що надати копії фінансових документів на виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2007 по 31.122015 не має можливості, оскільки загальна кількість аркушів в цілому складає 200 арк. Між тим відділ надає дану довідку з точним дотримання сум грошового забезпечення з визначенням усіх складових, що зазначені в оригіналах архівних документів ВЧ НОМЕР_1 .
За таких умов, відповідачем належними доказами у відповідності до ст. 77 КАС України не підтверджено факт виплати позивачу індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2007 по 31.12.2015 та зазначені обставини не підтверджуються доказами витребуваними судом.
Крім того, слід врахувати, що факт невиплати індексації позивачу в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 ВЧ НОМЕР_1 визнається.
Щодо виплати індексації за період з за період з 01.03.2018 по 25.07.2018 судова колегія звертає увагу на таке.
Відповідно до п.5 Порядку №1078 зі змінами згідно постанови Кабміну України “Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів” від 09.12.2015 №1013 (постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 грудня 2015 року) передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. 
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Враховуючи вищенаведене, вбачається, що підставою для прийняття індексу споживчих цін за 1 або 100 (фактично визначення базового місяця) є підвищення посадових окладів особи. 
При цьому зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.
З 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабміну України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців.
Таким чином, для оскаржуваного періоду з березня 2018 до лютого 2019 року включно індекс споживчих цін за 1 або 100 слід прийняти в березні 2018 року.
Статтею 4 Закону України № 1282-XII  передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (частина перша статті 4 із змінами, внесеними згідно із Законом   № 911-VIII від 24.12.2015, який набрав чинності 01.01.2016).
Згідно офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України індекс споживчих цін (індекс інфляції) в квітні 2018 року становив 100,8%, в травні 2018 року 100,0%, в червні 2018 року 100,0%, в липні 2018 року 99,3%, в серпні 2018 року 100,0%, в вересні 2018 року 101,9%, в жовтні 2018 року 101,7% (а.с. 115).
Отже, лише у жовтні 2018 року поріг індексації 103% (100,8% * 100,0% * 100,0% * 99,3% * 100,0% * 101,9% * 101,7% * 100) перевищено. При цьому оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді 2018 року, то індексацію необхідно проводити з грудня 2018 року (п.1-1 Порядку №1078).
Враховуючи зазначене, грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 25.07.2018 індексації не підлягало в силу чинного правового регулювання.
Наведене свідчить про безпідставність позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію доходу позивачу за вказаний період.
Вищевказане правове регулювання, сформовані правові висновки та встановлені обставини, а також визнання ВЧ НОМЕР_1 факту невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, свідчать, що позовні вимоги останнього в частині виплати індексації слід задовольнити частково за період з 01.01.2007 по 28.02.2018.
Відповідно до п.3, 4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а саме: 
визнання протиправною бездіяльності ВЧ НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , Херсонська область, с.Чорнобаївка, індекс   75024) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2007 по 28.02.2018;
зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2007 по 28.02.2018;
визнання протиправною бездіяльності   ВЧ НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) грошової компенсації   за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25 липня 2018 року;
зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25 липня 2018 року.
Слід звернути увагу, що задоволення позовних вимог в частині зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом саме на день звільнення з військової служби, в даному випадку 25 липня 2018 року, відповідає зразковій справі №620/4218/18 та сформованим у позові ОСОБА_1 вимогам, які суд першої інстанції в резолютивній частині скасованого по даній справі рішення помилково не зазначив.
Судова колегія зазначає, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 03 вересня 2020 року. Тому постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,328 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 – задовольнити частково.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року – скасувати та ухвалити постанову про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2007 по 28.02.2018.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2007 по 28.02.2018.
Визнати протиправною бездіяльність   військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) грошової компенсації   за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік,  виходячи з його грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25 липня 2018 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з його грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25 липня 2018 року.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія

Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко