ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2745/21 Справа № 213/3840/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Князєва Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Бондар Я.М., 
суддів: Барильської А.П.,Зубакової В.П.,

сторони:
заявник:  Товариство з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс –КР»
боржник:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс –КР» на ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2020 року, яка постановлена суддею Князєвою Н.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» (надалі ТОВ «Сітісервіс-КР» звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за отримані послуги з утримання будинку в сумі 1890 грн., 3% річних у розмірі 35,81 грн. та втрат від інфляції у розмірі 16,59 грн., а також судовий збір у розмірі 210 грн.
Ухвалою Інгулецького районного суду   Дніпропетровської області від 26 листопада 2020 року   відмовлено у видачі судового наказу за заявою ТОВ «Сітісервіс-КР»  на підставі п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України..
В апеляційній скарзі ТОВ «Сітісервіс-КР» просить скасувати зазначену ухвалу та направити справу до суду першої інстанції, для вирішення питання відповідно вимог ЦПК України. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у видачі судового наказу, оскільки відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги.
Звертає увагу суду на те, що між заявником та боржниками встановились фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з утримання будинку, що породжують права та обов`язки. Крім того, до заяви додано копію договору укладеного між позивачем та Управлінням благоутрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала, яка зазначена у п.1 ч.1 ст. 353 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заява не відповідає вимогам ст.163 ЦПК України, а саме: до заяви не додано копію договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . 
Колегія суддів не може погодитись з такими висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбаченихстаттею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
Згідно пункту 3 частини 1статті 161 ЦПК Українисудовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.
Вимоги щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу визначені встатті 163 ЦПК України. Зокрема, до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Пунктом 1 частини 1статті 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимогстатті 163 цього Кодексу.
Згідно частини 1статті 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першоїстатті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом після усунення її недоліків.
Частинами 1 та 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Частиною 1 статті 68 ЖК України передбачено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Згідно частин 1 та 3статті 156 ЖК Україничлени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.
Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до вимог частини 1статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання від 20.11.2020 року за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 15-16)
Зі змісту заяви ТОВ «Сітісервіс-КР» вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та підприємством встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку. Згідно наданого розрахунку за період з з 01 березня 2019 року по 01 березня 2020 року сума заборгованості складає 1890 грн, яку боржниками не сплачено.
Заявник звернувся із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за житлово- комунальні послуги у якій зазначив свої вимоги і обставини на обґрунтування цих вимог, долучив документи, які на думку заявника, підтверджують фактичне надання та отримання боржником вказаних послуг. 
Як вбачається з матеріалів справи, заявник, при зверненні до суду з заявою про видачу судового наказу про солідарне стягнення з боржників заборгованості, за спожиті житло-комунальні послуги надав Договір укладений між Управлінням благоутрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради та ТОВ «Сітісервіс-КР» від 18.11.2013 року, що підтверджує право позивача на виконання функцій управителя багатоквартирними будинками Інгулецького району в м. Кривому Розі, які підтверджують фактичне надання та отримання боржниками послуг, розрахунок заборгованості за вказаний період.
Тобто, подана ТОВ «Сітісервіс-КР» заява містить інформацію про виникнення (порушення) права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.
Отже, матеріали справи свідчать про те, що заявник звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, враховуючи вимоги статей161,163 ЦПК України. Зазначені статті містять вичерпний перелік умов, за яких судовий наказ може бути видано. Виходячи з того, що заявник при подачі заяви про видачу судового наказу дотримався цих умов, підстав для відмови у видачі судового наказу у суду не було.
Розглядаючи заяву про видачу судового наказу, суд не вправі перевіряти обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (оцінювати правильність та обґрунтованість розрахунків), оскільки в подальшому боржник у заяві про скасування судового наказу може зазначити про повну або часткову необґрунтованість, недоведеність вимог стягувача (п.5 ч.3 ст.170, ч. 3 ст. 171 ЦПК України), що є підставою для скасування судового наказу.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням матеріалів до суду першої інстанції для  продовження розгляду справи.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369,п. 6 ч. 1 ст.374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс - КР» – задовольнити.
Ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 08 квітня 2021 року.

Головуючий: 

Судді: