ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
       ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року                               м. Херсон

справа № 658/1505/19
провадження № 22-ц/819/100/21
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)	Чорної Т.Г.,	
суддів:	Пузанової Л.В.,	
  	Склярської І.В.	
секретар	Автонагова А.В.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу  Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22 жовтня 2020 року у складі судді Прохоренко В.В. у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 заінтересовані особи: Корабельний районний відділ державної виконавчої служби у мітсі Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

       У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною скаргою, посилаючись на те, що у провадженні головного державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Островського Б.Л. перебуває зведене виконавче провадження №51712919 від 09.06.2016 року відкрите відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 11.03.2016 року по справі №668/13318/15-ц. Сума матеріальної та моральної шкоди склала – 122 795,70 грн. Нею у червні 2019 року було відкрито картковий рахунок ІВАN № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» для отримання соціальних виплат на третю дитину та в подальшому заробітної плати, у зв`язку з зарахуванням на державну посаду - спеціаліста відділу з ретроконверсії управління пенсійного законодавства в ГУПФУ в Херсонській області.
        03.02.2020 року виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника, яка направлена для виконання до банківської установи АТ КБ «ПриватБанк». 
       17.02.2020 року винесена постанова про зняття арешту з коштів у зв`язку отримання документів, що підтверджують що рахунок ІВАN № НОМЕР_1 має спеціальний режим використання, а саме: арешт накладено на картковий рахунок на який нараховується соціальна допомога. 
       Маючи  необхідне підтвердження,  05.06.2020 року головним  державним виконавцем  повторно винесено  постанову про  арешт на  кошти, що містяться  на відкритих рахунках, та на  кошти на  рахунках, що будуть  відкриті після  винесення постанови  про арешт  коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які  заборонено законом,  та належить  боржнику ОСОБА_1   у межах  суми звернення  стягнення з  урахуванням виконавчого  збору основної  винагороди  приватного  виконавця,  витрат  виконавчого  провадження,  штрафів 105 875,29 грн. 
       15.06.2020 року головним державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу 105875,29 грн., яка направлена до АТ КБ «Приват Банк».
       В червні 2020 року вона намагалась скористатися своїм картковим рахунком ІВАN № НОМЕР_1 , однак вказаний рахунок було заблоковано та на її адресу надійшла відповідь на подану нею заяву від 10.06.2020 року про те, що рахунок ІВАN № НОМЕР_1 арештовано та може бути розблокований тільки у порядку передбаченому законодавством.
     Посилаючись на те, що вона сплачувала  щомісячно грошові кошти відповідно виконавчого провадження №51712919 від 09.06.2016 року, та мала заборгованість лише за січень 2020 року, а заробітна плата та соціальні виплати на третю дитину, що нараховуються на вищевказаний картковий рахунок на який накладено арешт, є єдиним джерелом доходів, скаржниця вважає, що постанова про арешт коштів на рахунку є неправомірною, арешт таких коштів позбавляє джерел існування як малолітньої дитини та порушує її право на соціальний захист, а тому просила суд скасувати постанову головного державного виконавця Островського Б.Л. Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 05.06.2020 року про арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках боржника ОСОБА_1 (картковий рахунок АТ КБ "ПРИВАТБАНК" ІВAN № НОМЕР_1 ); зобов`язати головного державного виконавця Островського Б.Л. Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з коштів, що містяться на відкритих рахунках боржника ОСОБА_1 (картковий рахунок АТ КБ "ПРИВАТБАНК" ІВAN № НОМЕР_1 ) та стягнути з Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (код ЄДРПОУ 34906677, вул. Стрітенська, 7, м. Херсон, 73027) судовий збір.
       Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22 жовтня 2020 року скаргу задоволено.
       Скасовано постанову головного державного виконавця Островського Б.Л. Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 05.06.2020 року про арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках боржника ОСОБА_1 (картковий рахунок АТ КБ "ПРИВАТБАНК" ІВAN № НОМЕР_1 );
       Зобов`язано головного державного виконавця Островського Б.Л. Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з коштів, що містяться на відкритих рахунках боржника ОСОБА_1 (картковий рахунок АТ КБ "ПРИВАТБАНК" ІВAN № НОМЕР_1 );
       Зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у м. Херсоні Херсонської області повернути ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн., сплачений відповідно до платіжного доручення №4537 від 30.03.2020 року.
       В апеляційний скарзі Корабельний районний відділ державної виконавчої служби у місті Херсон Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо арешту коштів в рамках виконавчого провадження № 51371291.
       В обґрунтування доводів апеляційної скарги Корабельний районний відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) посилається на те, що доводи суду першої інстанції є безпідставними та такими, що не відповідають вимогам законодавства. Виконуючи рішення суду, виконавець може накласти арешт на будь які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на будь які заборонено законом, при цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч.3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено накладення арешту, банк зобов?язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Накладаючи арешт на грошові кошти боржника, яка не виконала судове рішення державний виконавець у постанові № 51371291 від 05.06.2020 року зазначив, що арешт накладається на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. Отже, державним виконавцем при винесенні даної постанови не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження», банк, на якого нормами статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладено обов?язок визначати статус рахунку та можливість накладення арешту на кошти, які знаходяться на рахунку боржника, виконав.
       В письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 доводи апелянта не визнала, ухвалу суду просить залишити без змін, як постановлену з дотриманням вимог процесуального законодавства. 
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
       Судом встановлено,  що у  провадженні Корабельного  РВ ДВС  у місті  Херсоні Південного  міжрегіонального управління  Міністерства юстиції  (м.Одеса)  перебуває на примусовому виконанні  зведене виконавче  провадження № 51712919, до складу якого входять  виконавчі провадження  з примусового  виконання: (АСВП № 51371291)  Виконавчого листа  № 668/13318/15-ц  виданого 10.03.2016 року Херсонським міським судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 3 889,90 грн.; (АСВП № 51371252) виконавчого листа № 668/13318/15-ц виданого 10.03.2016 року Херсонським міським судом Херсонської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 3 889,90 грн.; (АСВП № 51371206) Виконавчого листа № 668/13318/15-ц виданого 10.03.2016 року Херсонським міським судом Херсонської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 боргу у розмірі 115 015,90 грн.
       09 червня 2016 року відкрито виконавче провадження, про що державним виконавцем винесені відповідні постанови.
       Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем, об`єднано виконавчі провадження № 51371291, № 51371252, № 51371206 у зведене виконавче провадження № 51712919, про що винесено відповідну постанову. 
       Після об`єднання виконавчих проваджень у склад зведеного виконавчого провадження № 51712919, було проведено виконавчі дії та перевірка майнового стану ОСОБА_1 .
       03 лютого 2020 року державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника та направлено до АТ КБ «Приватбанк», для подальшого виконання.
ОСОБА_1 має на утриманні трьох дітей, які зареєстровані та проживають разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . 
        Згідно довідки №112/09-2 від 02.07.2020 року ОСОБА_1 працює на посаді спеціаліста відділу з ретроконверсії управління застосування пенсійного законодавства Головного Управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області. 
        ОСОБА_1 , відкрито картковий рахунок ІВАN № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» для отримання соціальних виплат на третю дитину та для отримання заробітної плати.
       17 лютого 2020 року головним державним виконавцем знято арешт з вказаного рахунку у зв`язку з отриманням документів, що підтверджують що рахунок ІВАN № НОМЕР_1 має спеціальний режим використання.
       Проте 05.06.2020 року головним державним виконавцем повторно винесено постанову про арешт на кошти, що належить боржнику. 
       Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»  (далі по тексту Закон 1404-VIII ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
        Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
        Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 18 Закону 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейська обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
         Згідно із частиною 3 статті 52 Закону 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
        Відповідно до статті 56 Закон 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
        Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
        Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
        Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
        У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, у провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Такий арешт знімається, якщо протягом п`яти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.
       Частиною 2, 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.
       Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
       Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
       Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
       Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
       Приписами частини 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.
        Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю».
        Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.
       Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у рішенні по справі "Хонякіна проти Грузі"» №17767/08 від 19 червня 2012 року, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим ст.1 Першого протоколу Конвенції "Про захист прав людини та основоположних свобод", і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.
       Також, згідно з ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
        Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
       Згідно ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
       З матеріалів справи слідує, що незгода скаржника з постановою державного виконавця про арешт грошових коштів які знаходяться на картковому рахунку ІВАN № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» ґрунтується на тому, що на цей рахунок   здійснюється зарахування соціальної допомоги на дитину та заробітної плати боржника – це кошти цільового призначення.
       Враховуючи, що стягнення з цільових виплат боржника здійснюють підприємства, установи, організації, фізичні особи, ФОПи, які власне нараховують зарплату, пенсію, стипендію, тощо на підставі документів від виконавців і законодавством встановлені обмеження на відрахування цільових коштів для погашення боргів розміром від 20 до 50 %, тобто на банківський рахунок надходить сума, з якої роботодавець вже утримав кошти на погашення боргів, та зважаючи на те, що банк відкрив окремий рахунок виключно для зарахування цільових коштів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що на рахунок ІВАN № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» не може бути накладений арешт та вважає, що суд правильно задовольнив вимоги у обраний скаржником спосіб. 
       Разом з тим, слід зазначити, що рахунок ІВАN № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» не має статусу рахунку із спеціальним режимом використання, тому застосування судом ч. 3 ст. 52 Закону України « Про виконавче провадження» є неправильним, проте ця обставина не вплинула на правильність вирішення порушеного скаржником питання і не є підставою для скасування судового рішення, оскільки арешт коштів на рахунку з цільовим призначенням також заборонено законом. 
       Докази на підтвердження того, що відкритий на ім`я скаржниці рахунок є звичайним поточним рахунком не надано.
       З огляду на викладене, висновки суду про необхідність задоволення заявлених вимог є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
       Інші доводи та аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду заявника із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
        Враховуючи наведене, суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.
       За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
       Керуючись ст. ст. 367, 374, 375,382 ЦПК України, суд, -  

ПОСТАНОВИВ:
       
       Апеляційну скаргу Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22 жовтня 2020 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий                                                                                          Т.Г.Чорна

Судді:                                                                                                        Л.В.Пузанова

                                                                                                                      І.В.Склярська 

Повний текст постанови складено 09 квітня 2021 року

Суддя                                                                         Т.Г. Чорна