ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/325/21 Справа № 211/6519/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко  Н. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
(резолютивна частина)
07 травня 2021 року                                                                м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року, якою
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -
В С Т А Н О В И В :
Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Окрім того, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 454 грн. 00 коп.
Згідно з оскаржуваної постанови, 31.10.2020 о 04.36 годині в м. Кривий Ріг, об`їздна дорога - вул. Літке, в районі перехрестя водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом SKODA OCTAVIA A5 д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю із рота, порушення координації рухів, не чітка мова). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків. Чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати та справу щодо нього закрити у зв`язку із з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_1 , посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт вказує на неналежність доказів у провадженні, які на його думку, не тільки не підтверджують існування обставин вчинення ним адміністративного правопорушення, що ставиться йому у провину, але і оформленні у такий спосіб, який викликає сумніви щодо об`єктивності і повноти дій уповноваженої посадової особи під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Разом з цим, апелянт вказує, що суд в порушення вимог закону, розглянув справу за його відсутності та захисника, належним чином не повідомлених про дату та час судового засідання, й за наявності клопотання про відкладення розгляду справи, тому висновки суду про його винність у вчиненні цього адміністративного правопорушення є необ`єктивними, передчасними і незаконними, та постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю.
Суд апеляційної інстанції, вислухавши ОСОБА_1 та його захисника Люлька О.В., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, дійшов такого висновку.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Ці вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.
Цей висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 117309 від 31.10.2020; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; довідкою; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого, огляд не проводився; диском з відеозаписом з нагрудної камери інспекторів поліції, на якому зафіксовано, факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності 2 свідків.
Зазначені докази у своїй сукупності є підтвердженням наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у відмові від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, та доведеності його вини у його вчиненні.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.
Суд звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного сп`яніння чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само й за відмову від проходження медичного огляду.
Посилання апелянта на недопустимість доказів, на які посилається суд першої інстанції в судовому рішенні, не заслуговують на увагу, оскільки всі докази у справі зібрані в порядку визначеному законом, вони не викликають сумнівів в їх достовірності і судом надано їм належну та обґрунтовану оцінку. 
Також, апеляційним судом не встановлено порушень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, допущених під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим відповідні доводи сторони захисту в судовому засіданні суду апеляційної інстанції є неприйнятними.
Жодних об`єктивних даних, які б вказували на упередженість працівників поліції та ставили б під сумнів наявність підстав для складання щодо ОСОБА_1 протоколу, під час апеляційного розгляду не встановлено. 
Твердження апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення його права на захист, через розгляд справи без участі сторони захисту, за наявності клопотань про відкладення, на переконання суду апеляційної інстанції є неспроможними.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення видно, що ОСОБА_1 був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду працівниками поліції під час його складання, однак своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП свідомо не скористався.
Разом з цим, про належне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи щодо нього, свідчить його заява про відкладення розгляду справи на іншу дату, яка була подана 13.01.2021 (а.с. 8).
Апеляційний суд, враховуючи положення ст.ст. 38, 268 КУпАП, погоджується з висновкам суду про можливість розгляду справи без участі ОСОБА_1 , належним чином повідомленого про дату та час судового розгляду. 
При цьому, беручи до уваги, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення та перебування справи щодо нього в суді, не вжив заходів для явки до суду першої інстанції, та апеляційний суд сприймає вказану поведінку як спробу уникнути покарання за вчинення адміністративного правопорушення.
Вищенаведене узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору, а нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. 
Слід також відзначити, що і Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їх судового провадження.
Інші доводи апелянта не спростовують факту вчинення особою адміністративного правопорушення, мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, а будь-яких доказів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні цього правопорушення, суду апеляційної інстанції надано не було. 
З огляду на викладене, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, поза розумним сумнівом.
При апеляційному розгляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Накладаючи адміністративне стягнення, суд також дотримався вимог ст.ст. 30, 33, 36 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП з урахуванням особи ОСОБА_1 , інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним судом не встановлено.
Окрім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що описка допущена судом першої інстанції у вступній частині в даті народження ОСОБА_1 , підлягає виправлення у встановленому законом порядку, та не впливає на законність та обґрунтованість судового рішення.
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
       
Суддя Дніпровського
апеляційного суду Н.В. Коваленко