УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/9896/20 Головуючий у 1-й інст. Лєдньова Д.М. 
Категорія 44 Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді: Миніч Т.І. 
суддів:                          Галацевич О.М., 
Павицької Т.М. 
Секретаря судового засідання Лісової Т.С.
з участю представника позивача 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу  ОСОБА_1  
на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 25 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М.
у цивільній справі №295/9896/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з відповідача 180423,50 грн.- різницю між розміром заподіяних збитків і сумами, отриманими в порядку страхових виплат та внаслідок відчуження залишків транспортного засобу; стягнути 1900,00 грн. витрат, пов`язаних з проведенням товарознавчого дослідження, відшкодувати моральну шкоду в розмірі 49000,00 грн., вирішити питання про судові витрати. В обґрунтування поданого позову зазначав, що 02.12.2019 року за участю транспортних засобів AUDI, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля BMW, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивач ОСОБА_1 та його дружина отримали тілесні ушкодження. Крім того, було пошкоджено транспорті засоби.
За результатами розгляду адміністративного провадження постановою Богунського районного суду м.Житомира від 27.02.2020 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у ДТП та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до висновку експертного товарознавчого дослідження заподіяний власнику транспортного засобу AUDI збиток становить 262423,50 грн. Витрати на проведення експертного товарознавчого дослідження склали 1900,00 грн.
Позивач зазначає, що страховою компанією відшкодовано 65000,00 грн., решта грошової суми в порядку досудового врегулювання відповідачем не сплачена.
ОСОБА_1 вказує також на заподіяння тілесних ушкоджень, суттєві зміни в організації способу життя, а також необхідності відновлення порушеного емоційного стану шляхом, зокрема, лікування разом із сім`єю в ДП «Санаторій для дітей з батьками «Скадовськ».
Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 25 листопада 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає: АДРЕСА_2 , моральну шкоду в розмірі 10 000.00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840,80 грн. судового збору та 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Додатковим рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 03 лютого 2021 року у задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 180 423,50 грн. як різниці між загальним розміром заподіяних збитків і сумами, отриманими в порядку страхових виплат та внаслідок відчуження залишків транспортного засобу, 1900,00 грн. витрат, пов`язаних з проведенням товарознавчого дослідження – відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить вказане рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 180423,50 грн. і ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає: АДРЕСА_2 , матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 180423,50 грн., витрати, пов`язані з проведенням товарознавчого дослідження в сумі 1900,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. та судові витрати. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що рішення суду першої інстанції в частині відмови щодо матеріальних збитків прийняте з грубим порушенням норм ст.ст.116,1187 ЦК України. Так, згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №16 від 07.02.2020 розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу AUDI, номерний знак НОМЕР_1 , пошкодженого при ДТП, складає 262 423,50 грн. Акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» 08.04.2020 року виплатило позивачу страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності в розмірі 65 000,00 грн. Автомобіль AUDI, номерний знак НОМЕР_1 був відчужений позивачем 04.02.2020 року на підставі договору купівлі-продажу ТЗ №1841/2020/1914905 за 17 000,00 грн. Отже, матеріальний збиток, нанесений позивачу з вини відповідача становить 180423,50 грн. (262423,50-6500,00-17000,00=180423,50). Таким чином, відповідач, як належний володілець автомобіля, яким керувала винна особа, зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між матеріальним збитком, визначеним висновком експерта №16 від 07.02.2020 року, та сумою страхового відшкодування. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного суду України узгодженої у постановах від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15, від 14.09.2016 року у справі 344/10730/15-ц про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. 
Щодо вибіркового тлумачення судом першої інстанції правової позиції Великої Палати Верховного суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц, апелянт зазначив, що Велика Палата Верховного суду у вказаній справі зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Отже, оскільки розмір збитків в результаті дій відповідача становить більше 130000,00 грн. ( мінус 2500,00 грн. франшизи), то і обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, тобто (262423,50-65000,00).
У подальшому, постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року в справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом №1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. А тому, суд першої інстанції допустив вільне тлумачення вже сформованих висновків Великої Палати Верховного Суду щодо відшкодування страховиком шкоди, завданої особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 02.12.2019 року о 19 год. 30 хв. в м.Житомирі по вул. Перемоги, 93 водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем BMW, номерний знак НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та, перетнувши суцільну лінію дорожньої розмітки, допустив виїзд на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем AUDI, номерний знак  НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а пасажири автомобіля AUDI ОСОБА_1 і ОСОБА_3 - тілесні ушкодження.
Постановою Богунського районного суду м.Житомира від 27.02.2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП та за адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, піддано штрафу.
На час дорожньо-транспортної пригоди цивільна правова відповідальність відповідача як володільця транспортного засобу BMW, номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована відповідно до договору (полісу № АО/6495/65), укладеного з Акціонерним товариством «Страхова Група «ТАС». Умовами договору страхування (полісу) лімітом страхової суми в разі заподіяння шкоди майну потерпілому визначено грошову суму в розмірі 130000,00 грн., франшиза 2500,00 грн.
Квитанцією АТ Комерційний Банк «ПриватБанк» від 09.08.2020 року підтверджено перерахування страховою компанією на користь ОСОБА_1 грошової суми в розмірі 65000,00 грн., яка визнана позивачем як сума страхового відшкодування.
Між сторонами виник спір, пов`язаний з виплатою матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Рішення суду в частині вимог про стягнення моральної шкоди не оскаржується. Тому його законність апеляційним судом не перевіряється.
Вирішуючи спір в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що розмір заподіяної шкоди позивачем належним чином не доведений.
Проте, погодитися з висновками суду неможливо.
Так, згідно з ч.ч. 3-5 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.
При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
В даному випадку судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 65000 грн. Предметом спору є недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Отже, оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.
Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) підстав відступати від яких колегія суддів не вбачає. 
Згідно зі ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» N1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до ч.2 ст. 30 Закону України N 1961-IV якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
У своїй постанові від 30 січня 2019 року по справі №753/21303/16-ц Верховний Суд вказував на існуючу практику та зауважував, що у разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.
В даному випадку на підставі висновку №16 експертного авто- товарознавчого дослідження від 07.02.2020 року розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу AUDI, номерний знак НОМЕР_1 , складає 262423,50 грн. Відповідно до результатів проведених експертом досліджень вартість відновлювального ремонту в сумі 712797,00 грн. перевищує ринкову вартість досліджуваного транспортного засобу, а тому, за умов економічної недоцільності відновлювального ремонту, матеріальний збиток визначено на рівні вартості автомобіля.
Згідно зі ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Із врахуванням принципів належності та допустимості доказів (ст.ст.77,78 ЦПК) суд вважає розмір майнових збитків підтвердженим належним чином. Крім того, зазначений вище доказ відповідачем не спростований.
За наведених обставин та за умови відсутності заперечень відповідача щодо правильності проведення автотоварознавчого дослідження, суд першої інстанції помилково відхилив зазначений висновок.
У зв`язку з цим, позов підлягає задоволенню. За винятком отриманих позивачем коштів від реалізації пошкодженого транспортного засобу в сумі 17000 грн., підтвердженого договором, стягненню з відповідача на користь позивача буде підлягати 180423,50 грн.
Крім того, згідно зі ст.141 ЦПК відшкодуванню за рахунок відповідача будуть підлягати понесені позивачем витрати на проведення автотоварознавчого дослідження та за надання правничої допомоги, підтверджені належним чином.
За таких обставин та відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового – про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1   задовольнити.
Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 25 листопада 2020 року та додаткове рішення Богунського районного суду м.Житомира від 03 лютого 2021 року в частинні вимог про відшкодування матеріальної шкоди скасувати. 
Ухвалити цій частині нове рішення про задоволення позову. 
Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 180423,50 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 1900,00 грн. витрат, пов`язаних з проведенням автотоварознавчого дослідження, 7000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2706,37 грн. В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови. 

Головуючий:                         Судді:

Повний текст постанови складений 23.04.2021 року.