ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/15983/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Білак С.В., Шальєвої В.А.,
за участю секретаря судового засідання Солодкова К.А.
за участю представників: позивача – Подкопаєва І.А., відповідача – Грановський М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та апеляційну скаргу ОСОБА_1    на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 ( суддя першої інстанції Букіна Л.Є.) в адміністративній справі №160/15983/20 за позовом   ОСОБА_1   до  Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області  про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами  визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо нездійснення остаточного розрахунку при звільнення протиправною та стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області  середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у поліції за період з 01.10.2020 року по 28.10.2020 року.
Позиція позивача обґрунтована тим, що в день звільнення зі служби в поліції (30.09.2020 року) належна сума одноразової грошового допомоги при звільненні з поліції в розмірі виплачена не була. Остаточний розрахунок при звільненні з поліції ГУ НП в Дніпропетровській області проведено лише 29.10.2020 року. При цьому, непоширення норм Кодексу законів про працю України на поліцейських стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці. Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських зі служби в поліції (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю в Україні, у зв`язку з чим вважає, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у визначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Загальним періодом затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з поліції є період з 01.10.2020 року по 28.10.2020 року (28 днів календарних днів, із них 20 робочих), а сума коштів яка підлягає нарахуванню за затримку складає 20587,28 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного суду від 09.03.2021 року позов задоволено в повному обсязі.
З апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції звернувся відповідач, в якій зазначив, що одноразова грошова допомога при звільненні не входить до складу грошового забезпечення, при цьому нараховується і сплачується за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті на утримання Національної поліції України. Діюче законодавство не містить приписів щодо обов`язкової сплати вказаної допомоги у день звільнення особи зі служби. Крім того, за загальним правилом пріоритетним є норми спеціального законодавства, а трудове підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. За позицією відповідача, оскільки законодавством не встановлено строків виплати такої допомоги, застосування до спірних правовідносин положень ст. 117 КЗпП є неможливим.
З апеляційною скаргою з вимогами змінити мотивувальну частину рішення звернувся представник позивача з посиланням на норми матеріального права відносно затримки виплати компенсації за  невикористані відпустку та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів зазначає про наступне.
Під час апеляційного перегляду справи встановлено, наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 28.09.2020 року № 261 о/с позивача звільнено зі служби у поліції за пунктом 7 ч.1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 30.09.2020 року.
Однак, остаточний розрахунок, у тому числі, виплата одноразової грошової допомога при звільненні, проведена відповідачем 29.10.2020 року, на підтвердження чого у матеріалах справи міститься виписка з особового рахунку ОСОБА_1 та указані обставини і слугували підставою для звернення до суду із цим позовом.
Отже, позиція позивача обґрунтована тим, що одноразова грошова допомога мала бути виплачена йому відповідачем у день звільнення - 30.09.2020 року. Оскільки відповідач здійснив повний розрахунок з ним лише 29.10.2020року, позивач вважає, що має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України.
Суд першої інстанції,  задовольняючи  позовні вимоги, виходив з того, що одноразова грошова допомога відноситься до сум, які мають бути виплачені працівнику при звільненні, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, за якими підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої апеляційної скарги відповідачем, колегія суддів виходить із такого.
Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення)) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розмір виплати грошового забезпечення. Водночас такі питання врегульовано нормами загального трудового законодавства – КЗпП України.
З аналізу зазначених норм трудового законодавства випливає, що умовами застосування статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум. У разі дотримання наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Водночас, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником і підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Суд зазначає, що виплата поліцейським, які звільняються зі служби за власним бажанням, одноразової грошової допомоги при звільненні передбачена статтею 102 Закону №580-VIII, статтею 9 Закону №2262-XII, пунктом 10 Постанови №393. Указані законодавчі акти визначають, що така допомога виплачується особам, які «звільняються» зі служби. Отже, допомога при звільненні має бути виплачена не пізніше дня звільнення зі служби.
Таким чином, непроведення з вини відповідача виплати одноразової грошової допомоги у день звільнення є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року в справі №440/4332/18, від 13 лютого 2020 року в справі №809/698/16, від 06 березня 2020 року в справі №1240/2162/18, від 27 квітня 2020 року в справі № 812/639/18, від 22 травня 2020 року в справі №320/1263/19 та інших і Суд не знаходить підстав для відступу від неї під час розгляду цієї справи.
З матеріалів справи встановлено, що позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» з 30.09.2020 року, однак одноразова грошова допомога виплачена лише 29.10.2020 року, що фактично не заперечується відповідачем.
Таким чином, період з 01.10.2020 року по 28.10.2020 року (28 днів календарних днів, із них 20 робочих) є періодом затримки Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області розрахунку при звільнені позивача .
Позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 28.09.2020 року № 261 о/с та відповідно саме на цю установу покладено обов`язок виплатити належне позивачу грошове забезпечення, в тому числі за неналежне виконання такого обов`язку.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі № 806/2164/16 (провадження № К/9901/15983/18), в постанові від 06 березня 2020 року по справі № 1240/2162/18 (провадження № К/9901/10373/19).
Враховуючи наведене, суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для  задоволення позову.
Скаржником не наведено доводів, які б указували на протилежне.
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої апеляційної скарги представником позивача щодо зміни мотивувальної частини оскаржуваного рішення, доповнивши її посиланням на норми матеріального права відносно затримки виплати компенсації за  невикористані відпустку та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, колегія суддів виходить із такого.
Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.317 КАС України зазначено, що порушення норм процесуального права може бути підтавою для зміни рішення, якщо цепорушення призвело до неправильного вирішення справи.
В мотивувальній частині суд зазначає встановлені під час розгляду справи обставини, посилається на досліджені докази та вказує мотиви, якими він керувався приймаючи рішення.
В подальшому всі викладені судом в мотивувальній частині обставини, в разі якщо рішення набуде законної сили, є такими, що не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
З матеріалів справи встановлено, що в даному справі предметом розгляду, виходячи з вимог позову, було визнання бездіяльності протиправною Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо нездійснення остаточного розрахунку при звільнення та стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області  середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у поліції.
Встановлені судом під час розгляду справи та викладені в мотивувальній частині судового рішення обставини мають дуже важливе значення.
Таким чином, представник позивача, адвокат Подкопаєва І.А. бажаючи на майбутнє надати обставинам зазначеним в апеляційній скарзі  юридичну оцінку, спонукає  суд вирішити питання які не були зазначені в позовній заяві та, які не є спірними для позивача.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи  ст. 316 КАС України  визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.  242,  308,  310,  315,  316,  321,  322,  325,  328,  329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та апеляційну скаргу ОСОБА_1    залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2021  в адміністративній справі №160/15983/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили відповідно до  ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.ст.328,   329 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови складено 25 червня 2021 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва