Постанова
Іменем України
        
08 квітня 2021 року                                                                       
м. Київ
                                                                                                           
справа № 461/4869/18
провадження № 61-1203св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Перша Львівська державна нотаріальна контора,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Стефанишином Орестом Івановичем, на постанову Львівського апеляційного суду від 10 грудня             2019 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Струс Л. Б.
 
у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Перша Львівська державна нотаріальна контора, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , третя особа - Перша Львівська державна нотаріальна контора, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.
Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що він за правом представлення має право на спадкування частини майна після смерті баби ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що йому стало відомо про смерть бабці в межах строку визначеного законом для прийняття спадщини. Однак, він не зміг вчасно у встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк, звернутись із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки з 2001 року постійно перебував за межами України, проживав та працював в різних регіонах Італії.
З огляду на викладене, ОСОБА_1 просив суд визначити додатковий строк для подання до Першої Львівської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 - протягом трьох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 07 грудня 2018 року позов  ОСОБА_1 задоволено.
Визначено ОСОБА_1 додатковий строк 3 (три) місяці для подання до Першої Львівської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Судове рішення мотивовано тим, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, оскільки на час відкриття спадщини перебував за межами України, тому згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України вимоги ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини підлягають задоволенню.
Постановою Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що виконання обов`язків за трудовим контрактом не є обставинами, що створювали для позивача непереборні, істотні труднощі для прийняття спадщини. Такі не перешкоджали останньому подати протягом шести місяців заяву про прийняття спадщини, оскільки як убачається з наданих позивачем документів, він працював 16 годин на тиждень, що спростовує його твердження про неможливість вирішувати питання, пов`язані з вчиненням дій для реалізації свого права на спадкування, у зв`язку з виконанням трудових обов`язків.
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визначення позивачу додаткового строку для подання до Першої Львівської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що призвело до ухвалення незаконного рішення.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У січні 2020 року ОСОБА_1 через адвоката Стефанишина О. І. подав касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2015 року у справі № 463/6176/14-ц та постанові Верховного Суду від 26 червня           2019 року у справі № 565/1145/17 зроблено висновок, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема, велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна.
Враховуючи вказану судову практику, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що перебування позивача за межами України в зв`язку з виконанням обов`язків за трудовим контрактом в Італії, на великій відстані від місця постійного проживання спадкоємця і місця знаходження спадкового майна, є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини. Судове рішення суду першої інстанції відповідає положенням частини третьої статті 1272 ЦК України.
Проте, постанова апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У лютому 2020 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, посилаючись на те, що долучений до матеріалів справи доказ, а саме квитанція від 31 січня 2015 року, не є належним підтвердженням про працевлаштування позивача. Крім того, спадкоємець, який протягом шести місяців після смерті спадкодавця, перебував за кордоном, мав можливість подати заяву поштою, завіривши свій підпис у консула України в дипломатичному представництві.
Отже, відсутні об`єктивні, непереборні обставини, за яких спадкоємець не міг подати заяву про прийняття спадщини, а тому оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 20 січня 2020 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Галицького районного суду м. Львова.
07 лютого 2020 року справа № 461/4869/18 надійшла до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України, пункту 3.3 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду та визначення складу суду у Верховному Суді, затверджених постановою Пленуму Верховного Суду від 14 грудня 2017 року № 8 та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2020 року № 4 «Про обрання судді до Великої Палати Верховного Суду», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.
Відповідно до підпунктів 2.3.25 та 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України, розділу 4.2 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду та визначення  складу суду у Верховному Суді, затверджених постановою Пленуму Верховного Суду від 14 грудня 2017 року № 8 та рішень зборів суддів Касаційного цивільного суду від 03 грудня 2020 року № 10 «Про внесення змін до рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 20 травня 2019 року                № 3», у справі призначено повторний автоматизований розподіл судових справ в частині зміни суддів, які не входять до складу постійної колегії суддів.
Доповідачем у цій справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Литвиненко І. В., у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Висоцької В. С.,  Грушицького А. І.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 11 січня 2017 року Галицьким районним у                           м. Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області.
Після її смерті відкрилася спадщина на майно, яке належало спадкодавцю, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . Спадкодавець заповіту на випадок своєї смерті не залишила.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 22 вересня 2017 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.
ОСОБА_4 був сином ОСОБА_3 та батьком ОСОБА_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .
Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 104/2017 щодо майна померлої              ОСОБА_3 , справу було відкрито за заявою від 11 квітня 2017 року спадкоємиці ОСОБА_2 , яка є дочкою померлої.
ОСОБА_1 подано заяву про прийняття спадщини 25 квітня 2018 року, яка надійшла до Першої Львівської державної нотаріальної контори 10 травня 2018 року та листом від 15 травня 2018 року № 783/02-14 позивача повідомлено, що він пропустив строк, встановлений для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року                                 № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.
Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.
Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові                  від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду                     від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18),                 від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19),                      від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19),                           від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).
Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову в задоволенні позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, належним чином оцінивши всі докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про те, що наведені позивачем причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Зазначені позивачем обставини не перешкоджали останньому подати протягом шести місяців заяву про прийняття спадщини.
Посилання касаційної скарги на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2015 року у справі                                       № 463/6176/14-ц та постанову Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі                        № 565/1145/17 колегія суддів не приймає до уваги з огляду на те, що фактичні обставини в цих справах є відмінними від обставин у справі, яка переглядається. При цьому, питання щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи.
Таким чином доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                                              № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Стефанишином Орестом Івановичем, залишити без задоволення.
Постанову Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. В. Литвиненко	
 	 	
 	В. С. Висоцька	
 	 	
 	А. І. Грушицький