ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5751/20  Номер провадження 22-ц/814/869/21	Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Одринської Т.В.
суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м.Полтаві цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства “Полтаватеплоенерго” ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 січня 2021 року 
В С Т А Н О В И В :
В грудні 2020 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з останньої на свою користь заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01 жовтня 2016 року по 01 жовтня 2020 року у розмірі  28 606 грн. 89 коп., а також індекс інфляції в сумі 3267 грн. 88 коп. та 3 % річних в сумі 1919 грн. 33 коп.
Позов мотивовано тим, що відповідач за адресою АДРЕСА_1 користується послугами підприємства по забезпеченню тепловою енергією у вигляді опалення та гарячого водопостачання, а тому зобов`язана оплачувати отримані послуги. У зв`язку з неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. 
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 січня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства “Полтаватеплоенерго” заборгованість за послуги теплопостачання за період з 04.12.2017 року по 01.10.2020 року з врахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 23 169 грн. 76 коп.,  судові витрати у розмірі 1 450 грн. 38 коп., а всього 24 620 грн. 14 коп. ( двадцять чотири тисячі шістсот двадцять гривень 14 копійок).
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Рішення районного суду в частині, якою позов задоволено, вмотивовано тим, що сторони перебувають у фактичних договірних правовідносинах з централізованого теплопостачання, а тому відповідач, як споживач таких послуг, має обов`язок сплатити їх за період з грудня 2017 року по грудень 2020 року квітень 2019 року в розмірі 18 994,17 грн, а також індекс інфляції згідно ст.625 ЦК України та 3% річних, а всього – 23 169, 76 коп. У задоволенні вимог позову про стягнення боргу із 01 жовтня 2016 року по грудень 2019 року та пов`язаних із цим інфляційних втрат та 3% річних - відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності.
З вказаним рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В апеляційній скарзі вказує на те, що в квартирі АДРЕСА_2 вона ніколи не проживала та не була її власником. Вказує, що суд першої інстанції достовірно не встановив хто є власником вказаної квартири. 
Зазначила, що договір про надання послуг теплопостачання із позивачем не укладала та не користувалася такими послугами. Вважає, обставини викладені в судовому рішенні недоведеними.
Оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки судом було відхилено заявлений нею відзив судді Кузіній Ж.В.
ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги та відзиву на неї, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого 4 Полтавською державною нотаріальною конторою від 06.03.2000 року, ОСОБА_1 , є власником кв. АДРЕСА_2 , загальною площею 45,4 кв.м.(а.с. 23, 24) 
Послуги по забезпеченню тепловою енергією у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, за вказаною адресою надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», відповідно до „Правил надання населенню послуг з    централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року.       
Сторонами у справі не заперечується, що письмовий договір між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» із фактичними споживачами послуг з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 не укладався.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості, який відповідачем не спростовано, вбачається що за період з 01 жовтня 2016 року по 01 жовтня 2020 року, споживачем послуг наданих за адресою: АДРЕСА_1 , допущено заборгованість у розмірі 28 606 грн. 89 коп.
Частково задовольняючи позов, районний суд виходив із того, що відсутність укладеного між сторонами договору не спростовує фактичного прийняття споживачем наданих до вказаної квартири послуг теплопостачання, яка не відмовлялася від отримання таких послуг у передбаченому законом порядку, а тому має обов`язок по їх оплаті в межах строку позовної давності за період з грудня 2017 року по грудень 2020 року квітень 2019 року в розмірі 18 994,17 грн, а також індекс інфляції згідно ст.625 ЦК України та 3% річних, а всього – 23 169, 76 коп.
Суд апеляційної інстанції погоджується з тим висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Згідно із п. 5 ч. 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖКУкраїни передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги.
Як свідчить тлумачення статті 526ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду Україні від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_1 про відсутність підстав для нарахування заборгованості так як, відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідачів від обов`язку оплати наданих послуг, оскільки у сторін виникли фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг.
Доводи ОСОБА_1 , про те, що суд не встановив хто є власником квартири АДРЕСА_2 , колегія судів вважає неспроможними, так як згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12 січня 2021 року , відповідач ОСОБА_1 є власником зазначеної квартири вна підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 4 Полтавською державною нотаріальною конторою від 06.03.2000 року. 
Доводи про те, що відповідач в квартирі не проживає, також не звільняє її як власника майна від обов`язку утримувати майно належне їй на праві власності.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду справи вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та об"єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом надана відповідна правова оцінка, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає. 
Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, понесені апелянтом судові витрати відшкодуванню не підлягають
Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення на рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 січня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 13.05.2021р.

Головуючий суддя :                                                  Т.В. Одринська

Судді:                                                                  О.О. Панченко

                                                                                В.П. Пікуль