ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5376/21 Справа № 204/1267/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
               головуючого – судді Демченко Е.Л.
               суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О.
               при секретарі – Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи — ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Павловська Ганна Олегівна, про скасування запису державної реєстрації прав власності,-

в с т а н о в и л а:

       У лютому 2021 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи — ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Павловська Г.О. (далі — ПН ДМНО Павловська Г.О.), про скасування запису державної реєстрації прав власності.
       Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2021 року у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 відмовлено. 
       Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позовні вимоги у даній справі не є тотожними вимогам у справі №204/9549/18. Даний позов було подано саме з врахуванням висновків, наведених у рішенні по справі №204/9549/18.
       Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу сторони по справі не скористались. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції керувався вимогами п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України та зазначав, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетрвоська від 24 березня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи - ПН ДМНО Зєнікова М.С., ПН ДМНО Павловська Г.О., ОСОБА_4 , Орган опіки та піклування Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_3 , про визнання договорів позики та іпотеки недійсними, скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності, визнання договору позики неукладеним у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 01 липня 2020 року. 
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним. 
       Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
       Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права.
       Відповідно до пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
       Відмова у відкритті провадження у справі у цьому разі можлива за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який подано.
       Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
       У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
       Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
       Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
       Встановлена цивільним процесуальним законом неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили, яке згідно ст.129-1 Конституції України та ст.18 ЦПК України є обов`язковим для усіх органів та осіб.
       Таке повністю узгоджується із принципом юридичної визначеності, який є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права і відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»). Європейський суд з справ людини у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності (визначеності), який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів, а сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи (рішення від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/99).
       Так, ОСОБА_1 в цій цивільній справі просить суд скасувати запис державної реєстрації права власності за громадянкою ОСОБА_2 на квартиру, розташовану в АДРЕСА_1 ; визнати протиправним та скасувати рішення ПН ДМНО Павловської Г.О. від 23 січня 2019 року, індексний номер 42182552, на підставі якого 22 січня 2019 року, внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис – 29975411 про державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 878051312101, за ОСОБА_2 , на підставі договору іпотеки 1697 від 03 грудня 2017 року; поновити запис державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 . 
       Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 зверталась до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська з позовом ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зєнікова М.С., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Павловська Г.О., ОСОБА_4 , Орган опіки та піклування Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_3 , про визнання договорів позики та іпотеки недійсними, скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності, визнання договору позики неукладеним. 
       У своєму позові ОСОБА_1 просила визнати недійсними договір позики від 03 листопада 2017 року та договір іпотеки від 03 листопада 2017 року, укладені між нею та відповідачем ОСОБА_2 ; скасувати запис про іпотеку №23177193 від 03 листопада 2017 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_2 , вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зєніковою М.С.; скасувати запис про обтяження №23177642 від 03 листопада 2017 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо зазначеної квартири, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зєніковою М.С.; визнати протиправною та скасувати проведену 22 січня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. державну реєстру права власності за відповідачем ОСОБА_2 на зазначену квартиру; скасувати запис про право власності №29975411 від 22 січня 2019 року на вказану квартиру; визнати неукладеним договір позики від 03 листопада 2017 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 . 
       Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 01 липня 2020 року. 
       Аналізуючи матеріали даної справи колегія суддів наголошує на тому, що предметом спору у даній справі є скасування запису права власності на  квартиру  АДРЕСА_2 , визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав власності на вказану квартиру та поновлення запису про право власності на квартиру за нею. В той час коли рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24 березня 2020 року вже вирішувались вказані позовні вимоги.  Тобто, фактично позивач  ОСОБА_1  повторно звернулась до місцевого суду з таким же самим позовом, з тих самих підстав. Інших підстав у позовній заяві в цій справі не зазначено. 
       Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що судом вже були ухвалені рішення, які набрали законної сили, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
       Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
       Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення процесуального питання.
       За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження в цій справі є такою, що відповідає вимогам процесуального закону, тому підстав для її скасування не вбачається.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

       Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2021 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

               Судді:                                                Куценко Т.Р.
                                                                                                               Макаров М.О.