16.06.21
22-ц/812/1076/21
Справа № 487/4137/20 Головуючий у 1-й інстанції Кузьменко В. В.
Провадження № 22ц/812/1076/21 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А
 
Іменем України
16 червня 2021 року                                                 м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючої: Ямкової О. О.,
суддів: Локтіонової О. В., Колосовського С. Ю., 
із секретарем: Лівшенком О. С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою 
Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
(далі – ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»)
на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 27 січня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Кузьменко В. В. в залі суду в місті Миколаєві о 9 годині 45 хвилині, зі складенням його повного тексту, по справі
за позовом 
ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
про визнання кредитного та іпотечного договорів припиненими,
зобов`язання вчинити певні дії ,
У С Т А Н О В И Л А: 
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання кредитного та іпотечного договорів припиненими з підстав їх дострокового виконання, та зобов`язання банка здійснити державну реєстрацію припинення іпотеки за іпотечним договором. 
В обґрунтування позову зазначала, що 15 листопада 2007 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено кредитний договір №372-kig-2007, за умовами якого вона отримала у позику 290 000 грн зі сплатою за їх користування 15,5% річних та з їх поверненням у строк до 14 листопада 2022 року.
В забезпечення кредитного договору, 16 листопада 2007 року сторонами укладено іпотечний договір, за яким позивачка та члени її родини передали в іпотеку банку належну їм на праві спільної власності квартиру АДРЕСА_1 , на яку накладено обтяження. 
З моменту укладення кредитного договору позивачкою належним чином виконувалися умови цього договору, але у вересні 2015 року їй стало відомо про віднесення банка до категорії неплатоспроможних, внаслідок чого вона 1 квітня 2016 року звернулася до банку із заявою щодо дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором.
В цей же день їй працівниками банка надані рахунки по сплаті сум, як заборгованості, так і поточних платежів, які вона сплатила в повному обсязі, а саме: поточного боргу за тілом кредиту на суму 91 315 грн 71 коп.; нарахованих процентів на суми 8 грн 45 коп. і 1 477 грн 98 коп.; та залишки за процентами та тілом кредиту на суми 524 грн 98 коп. і 5 786 грн 50 коп..
Усі суми сплачені нею та зараховані банком 1 квітня 2016 року, внаслідок чого за особовим рахунком позичальника відсутня заборгованість.
У подальшому позивачка неодноразово зверталася до представників банка з питання припинення зобов`язання та зняття обтяження з предмету іпотеки, але банк, не заперечуючи проти відсутності перед ним заборгованості з процентів та тіла кредиту, вважав за необхідним, для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі та зняття у подальшому обтяження, сплатити на його користь пеню без надання будь-якого обґрунтування. 
Враховуючи наведене, позивачка просила задовольнити її вимоги про припинення зобов`язань.
У відзиві на позовну заяву відповідач вважав її такою, що не підлягає задоволенню, посилаючись на те, що строк договору ще не сплив, і у позивачки станом на 10.11.2020 є заборгованість за пенею в загальному розмірі 605 024 грн 37 коп.. 
У відповіді на відзив позивачка зазначила, що нею достроково та у повному обсязі виконані зобов`язання, внаслідок чого нарахування пені без надання обґрунтованого її розрахунку, та з огляду на сплив позовної давності, є незрозумілим. 
Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 27 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано кредитний договір від 15.11.2007 та іпотечний договір від 16.11.2007 припиненими, у зв`язку з повним достроковим виконанням зобов`язань. Зобов`язано ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» здійснити державну реєстрацію припинення іпотеки по іпотечного договору.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, виходив з обґрунтованості позовних вимог, з огляду на дострокове виконання зобов`язань та відмову банка здійснити відповідні дії за відсутності обґрунтованих заперечень. 
Не погодившись з рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що судом першої інстанції не взято до уваги, що банк не є державним реєстратором та не здійснює дій із зняттям обтяжень щодо іпотечного майна. 
Вказував на те, що строк дії кредитного договору, який укладено з позивачем не сплив, а позивачем не виконані усі зобов`язання за договором, а саме не сплачена пеня на суму 605 024 грн 37 коп.. Тому обов`язок зі сплати пені позичальницею не виконаний, внаслідок чого відсутні підстави для припинення зобов`язань за кредитним та іпотечним договорами. 
Зазначав також про те, що судом не враховано положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом із гарантування банком своїх зобов`язань перед кредиторами, та підлягає переважному застосуванню до спірних правовідносин в співвідношенні з іншими законодавчими актами.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка вважала скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а її доводи необґрунтованими. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. 
За змістом положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, в тому числі при укладенні договору кредитування. У договорах за участю фізичної особи – споживача враховуються вимоги про захист прав споживачів.
Згідно до статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом частини 1 статті 1056? ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. 
У відповідності до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до кредитних договорів зі споживачами застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, в тому числі в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі, та передбачати зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Також за положеннями статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. 
З матеріалів справи вбачається, що 15 листопада 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №372-kig-2007, за умовами якого вона отримала 290 000 грн кредитних коштів зі сплатою за їх користування 15,5% річних та строком їх поверненням до 14 листопада 2022 року. Загальними умовами договору визначається можливість дострокового виконання позичальником свого обов`язку, в тому числі за вказівкою, викладеною у пунктах 3.2, 7.3 договору, де передбачено повернення кредитних ресурсів у строк до листопада 2022 року та повного виконання зобов`язань (а.с.6-7). 
Одночасно пунктом 3.4 та розділом 6 кредитного договору визначено, що у випадку дострокового виконання зобов`язань позичальником, він не звільняється від обов`язку зі сплати пені, у разі порушення строків їх виконання.
У забезпечення кредитного договору, пунктом 5.1 цього договору та окремо укладеним іпотечним договором від 16 листопада 2007 року між банком та позивачкою ОСОБА_2 , а також членами її родини (батьком ОСОБА_3 , матір`ю ОСОБА_4 , неповнолітньою донькою ОСОБА_5 ), в іпотеку банку передана належна іпотекодателям на праві спільної власності квартира АДРЕСА_1 , на яку приватним нотаріусом накладено обтяження до виконання позичальницею основного зобов`язання (а.с.8-10).
За період з моменту укладення кредитного договору та до 1 квітня 2016 року дані щодо порушення позичальницею кредитних зобов`язань відсутні.
Як слідує із змісту позову, доданих до нього матеріалів, що не заперечується відповідачем, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», починаючи з 17 грудня 2015 року (дати прийняття Правлінням НБУ постанови №898) знаходиться в стані припинення, та відносно нього розпочата процедура ліквідації (а.с.1-4, 14, 36-37).
Початок процедури ліквідації банку став підставою для звернення 1 квітня 2016 року позичальниці ОСОБА_2 до уповноважених осіб банка з метою з`ясування наявності поточної або простроченої заборгованості та її погашення.
В той же день, 1 квітня 2016 року на звернення позичальника, їй надано витяг з особового рахунку, за яким ОСОБА_2 на підставі платіжних квитанцій на користь банка сплачені суми в розмірі 7 789 грн 46 коп. та 91 315 грн 71 коп. (а.с.11-12).
Ці суми, що сплачені позичальником, розподілені банком у відповідності до розділу 3 та пункту 7.1, а саме: 8 грн 45 коп. – нарахування процентів на частково прострочену частину кредитного договору; 1 469 грн 53 коп. – проценти по кредиту з 1 по 31 березня 2016 року відповідно договору; 91 315 грн 71 коп. – погашення заборгованості згідно договору (а.с.11-13).
В подальшому позичальнику надано витяг з особового рахунку за період з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року, за яким банком враховані здійснені ОСОБА_2 платежі та у неї відсутня будь-яка заборгованість перед кредитором (а.с.18-20).
Відсутність заборгованості за тілом та процентами по кредиту не заперечується банком, як в його листах-повідомленнях на адресу позичальника, так і в якості пояснень суду (а.с.14, 24, 36-38).
Разом з тим, в листах від 5.12. 2017, 29.01.2019 та 22.06.2020, надісланих на ім`я позичальниці від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит», стверджується про несплату ОСОБА_2 пені за кредитним договором, що на думку представника банка, виключає можливість для припинення зобов`язань за договором. Будь-якого розгорнутого розрахунку за пенею банком не надається (а.с.24).
Не надано такого розрахунку відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. 
За змістом статей 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбаченого договором або законом, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.  
За такого та з врахуванням встановлених судом першої інстанції обставин справи, які належним чином перепровірені судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що станом на 1 квітня 2016 року позичальником належним чином виконані взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, які прийняті кредитором. Порушень обов`язку на час повного виконання умов кредитного договору не встановлено, як не встановлено підстави, порядок нарахування банком пені, після належного виконання позичальником кредитних зобов`язань.
Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для припинення зобов`язань за кредитним договором, який було укладено між сторонами.
Оскільки іпотечний договір, як забезпечення основного зобов`язання, є похідним, та підстави його припинення залежать безпосередньо від належного виконання основного зобов`язання, судом першої інстанції, з врахуванням вірно встановлених ним обставин справи, та з правильним застосуванням норм матеріального права, а саме статей 3, 5, 17 Закону України «Про іпотеку», зроблено обґрунтований висновок про припинення іпотечного договору, який укладено 16 листопада 2007 року та засвідчено приватним нотаріусом з встановленням певних обтяжень. 
Отже, рішення суду в цій частині ухвалено у відповідності до норм матеріального і процесуального права, і підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Доводи апелянта про необхідність застосування до правовідносин, які виникли між сторонами положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, є помилковим тлумаченням діючого законодавства, оскільки положення спеціального закону, передусім, застосовуються до правовідносин щодо обов`язків банка до кредиторів, а не стосовно належного виконання зобов`язання перед банком його позичальником.
На час розгляду цивільної справи відповідач знаходиться в стані припинення, та його не виключено із реєстру юридичних осіб, а отже, він може брати участь у розгляді справи в якості її учасника, та від його імені у даній цивільній справі діяла уповноважена особа, яка наділена процесуальним правом та обов`язком, а отже, порушень з цього боку, судом першої інстанції не допущено. 
Щодо вирішення судом першої інстанції вимог про зобов`язання відповідача здійснити державну реєстрацію припинення іпотеки, то колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до пунктів 6, 57 постанови КМУ від 25.12.2015 №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. Для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. 
Такі ж самі положення містять пункт 9 частини 1 статті 34, стаття 74 Закону України «Про нотаріат», якими визначається, що нотаріуси накладають та знімають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державної реєстрації, а одержавши повідомлення установи банка про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, іншого нерухомого майна. 
Відтак, припинивши кредитний та іпотечний договір, є усі підстави для направлення установою банка повідомлення про припинення іпотечного договору, отримавши яке, суб`єкт державної реєстрації прав або нотаріус повинні зняти обтяження квартири АДРЕСА_1 , що міститься у відповідному реєстрі. 
За таких обставин відповідач не вчиняє особисто дії щодо зняття обтяження, яке накладене на підставі іпотечного договору, оскільки дійсно не є державним реєстратором в розумінні статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», але одночасно має обов`язок перед колишнім позичальником з надсилання відповідного повідомлення державному реєстратору. 
Добровільне виконання таких дій відповідачем у справі, є сумнівним, з огляду на його заперечення, що надані ним до судів першої та апеляційної інстанції.
Тому, враховуючи, що надсилання відповідного повідомлення є однією із стадій для здійснення державної реєстрації припинення іпотеки за іпотечним договором, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині повинні бути задоволені частково, а рішення суду, з підстав, визначених пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, зміненим. 
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.
Підстав для перерозподілу судових витрат за статтею 141 ЦПК України колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - задовольнити частково.
Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 27 січня 2021 року в частині зобов`язання вчинити певні дії – змінити, задовольнивши такі позовні вимоги ОСОБА_1 частково.
Зобов`язати ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» надіслати повідомлення про припинення іпотечного договору суб`єкту державної реєстрації прав або нотаріусу для здійснення державної реєстрації припинення іпотеки за іпотечним договором від 16.11.2007, зареєстрованому у реєстрі за №563, за яким передано в іпотеку нерухоме майно – квартира АДРЕСА_1 .
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України. 

Головуюча                                                 О. О. Ямкова
Судді                                                  С. Ю. Колосовський 
                                                               О. В. Локтіонова