КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  
Апеляційне провадження                                             
№ 22-ц/824/8028/2021                                                                                               
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И

25 травня 2021року                                                                       місто Київ
                                                                                               справа № 753/2902/21
                            
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого судді: Борисової О.В.
                     суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.
                   за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 23 березня 2021 року про відмову у задоволенні скарги, постановлену під головуванням судді Котвицького В.Л., у справі за скаргою заявника ОСОБА_1 на рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сивокозова Олександра Миколайовича, заінтересовані особи: стягувач: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,-
 
                                               В С Т А Н О В И В:
 
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва із скаргою на рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Сивокозова О.М. в якій просила:
поновити їй строк для подачі скарги на постанову про відкриття виконавчого провадження від 22 лютого 2016 року; 
визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження, прийняту 22 лютого 2016 року у виконавчому провадженні №50227879.
В мотивування вимог посилалася на те, що у провадженні відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві ЦМ УМЮ знаходяться матеріали виконавчого провадження №50227879.
Вказувала, що виконавче провадження було розпочате на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 22 лютого 2016 року, прийнятої державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Сивокозовим О.М.
Зазначала, що копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 22 лютого 2016 рокувона. як боржник не отримала в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Посилалася на те, що про існування виконавчого провадження вона дізналась 20 серпня 2020 року, коли отримала лист №100.10/2-07/5807 від 11 серпня 2020 року з банку, до якого було додано копію постанови про арешт коштів боржника, винесену старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в м. Києві ЦМУМЮ Амборським А.В.
Вказувала, що 22 вересня 2020 року її представник ознайомився з матеріалами архівної справи Дарницького районного суду міста Києва            №02/2-834-11, однак в матеріалах вказаної справи були відсутні відомості про ВП №50227879.
Зазначала, що 25 вересня 2020 року на адресу старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в м. Києві ЦМУМЮ Амборського А.В. був направлений адвокатський запит з проханням повідомити, яким чином можна ознайомитися з матеріалами ВП №50227879.
Посилалася на те, що на вказаний вище адвокатський запит було повідомлено, що відповідно до наказу ЦМУМЮ від 17 березня 2020 року на виконання постанови КМУ від 11 березня 2020 року №211, скасовано проведення особистого прийому громадян у ЦМУМЮ, в його структурних підрозділах до особистого розпорядження.
Вказувала, що в рамках цивільної справи №753/17112/20 Дарницький районний суд міста Києва своєю ухвалою зобов`язав державного виконавця надати суду копію матеріалів виконавчого провадження №50227879 і її представник отримав змогу ознайомитися з матеріалами вказаного виконавчого провадження лише 02 лютого 2021 року.
Посилалася на те, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2011 року у справі №02/2-834-11 стягнуто з неї на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за договором овердрафту №015/08/4133 від 10 листопада 2008 року в сумі 13405707,96 грн. та судові витрати в розмірі 1820 грн., разом - 13407527, 96 грн.
Вказувала, що 05 травня 2011 року Дарницьким районним судом міста Києва було видано виконавчий лист у вказаній справі.
Зазначала, що  рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2011 року набрало законної сили лише 14 грудня 2011 року, а отже виконавчий документ у вказаній справі міг бути виданий не раніше 14 грудня 2011 року.
Посилалася на те, що виконавчий лист №2-834/11 від 05 травня 2011 року не підлягає виконанню, так як він був виданий у непередбаченому ЦПК України випадку.
Вказувала, що в оскаржуваній постанові зазначена невірна адреса її місця проживання, оскільки з 22 листопада 2011 року вона не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначала, що державний виконавець у своїй постанові зазначив стягувачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», код ЄДРПОУ 23494105, однак такої юридичної особи не існує та не виконав вимоги до постанови, як окремого документу, визначені п.1.5.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ від 02 квітня 2012 року.
Вважає, що враховуючи всі зазначені обставини, всі виконавчі дії, які вчинялися у виконавчому провадженні №50227879 є незаконними.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 23 березня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Сивокозова О.М. відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, боржник     ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким її скаргу задовольнити в повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що постанова про відкриття виконавчого провадження містить недостовірні дані щодо набрання законної сили рішення суду, на виконання якого вона видана та стягувача за виконавчим провадженням.
Зазначала, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2011 року набрало законної сили лише 14 грудня 2011 року, а отже виконавчий документ у вказаній справі міг бути виданий не раніше 14 грудня 2012 року. Натомість, у виконавчому листі зазначено, що рішення набрало законної сили 15 березня 2011 року, така ж дата стоїть і в постанові про відкриття виконавчого провадження.
Посилалась на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження є незаконною, адже прийнята на підставі виконавчого документу, який не відповідає вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХIV.
Вказувала, що Київська регіональна дирекція АТ «Райффайзен Банк Аваль», як зазначено у постанові про відкриття виконавчого провадження, не може бути належним стягувачем у виконавчому провадженні, так як законодавством України встановлено, що стягувачем може бути тільки юридична особа, а не її відокремлений підрозділ. 
06 травня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Міністерства юстиції України, в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
В судовому засіданні представник заявника підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.
Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сивокозов О,М., стягувач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили. Від Міністерства юстиції України надійшла заява, в якій останнє просило розглядати справу у відсутність їх представника.
Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи у відсутність, осіб, які не з'явилися у судове засідання.
Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення представника заявника, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для її задоволення.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду ґрунтуються на встановлених обставинах справи, досліджених доказах, нормах матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення (пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України).
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
Згідно вимог статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2011 року у справі №02/2-834-11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції заборгованість за договором овердрафту №015/08/4133 від 10 листопада 2008 року в сумі 13405707,96 грн. та судові витрати в розмірі 1820 грн.
На виконання вказаного рішення суду 05 травня 2011 року Дарницьким районним судом міста Києва видано виконавчий лист №2-834/11 з відміткою, що рішення від 04 березня 2011 року набрало чинності 15 березня 2011 року.
17травня 2011 року ОСОБА_1  звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з заявою про перегляд судового рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2011 року.
Ухвалою Дарницького районного суду містаКиєва від 30 червня 2011 рокузаява  ОСОБА_1  про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2011 року заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2011 року було залишено без змін.
Згідно відмітки головного державного виконавця на виконавчому листі   №2-834/11 від 05 травня 2011 року він був повернутий стягувачу 29грудня 2015 року на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».
08 лютого 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції повторно направило до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву №140-0-0-00/9/497 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-834/11 від 05 травня 2011 року.
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сивокозова О.М. від 22 лютого 2016 року було відкрито виконавче провадження №50227879.
Звертаючись до суду з даною скаргою, ОСОБА_1 , як на підставу для її задоволення, посилалася на те, що всі виконавчі дії, які вчинялися у виконавчому провадженні №50227879 є незаконними, оскільки на її думку виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа, який був виданий у непередбаченому ЦПК України випадку.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 Закону Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV, чинного на момент видачі виконавчого листа та винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження примусове виконання рішень  покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. 
Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, 
визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».
Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.17 вказаного Закону примусове виконання рішень   здійснюєтьсядержавною виконавчою службою на підставі виконавчих документів,  визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі   листи,   що   видаються   судами,   і   накази господарських судів,  у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного  комерційного  арбітражного  суду  при Торгово-промисловій  палаті  і  Морської  арбітражної  комісії при Торгово-промисловій палаті.
Положеннями ч.ч.1, 2 ст.25 Закону України №606-XIV визначено, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Статтею 18 Закону №606-XIV визначено, що у виконавчому документі зазначаються:
1) назва   і  дата  видачі  документа,  найменування  органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;
2) дата прийняття і  номер  рішення,  згідно  з  яким  видано 
документ; 
3)   повне   найменування   (для  юридичних  осіб)  або  ім`я (прізвище,  власне  ім`я  та  по  батькові)  (для фізичних  осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний  код  суб`єкта господарської діяльності стягувача та  боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер  стягувача  та  боржника  (для  фізичних  осіб  -  платників податків)  або  номер  і  серія паспорта стягувача та боржника для фізичних  осіб  -  громадян  України, які через свої релігійні або інші   переконання  відмовилися  від прийняття  ідентифікаційного номера,  офіційно  повідомили  про  це відповідні органи державної влади  та  мають  відмітку в паспорті громадянина України, а також інші  дані,  якщо  вони  відомі  суду  чи  іншому органу, що видав виконавчий  документ,  які  ідентифікують стягувача та боржника чи можуть  сприяти  примусовому  виконанню,  зокрема, дата народження боржника    та    його   місце   роботи   (для   фізичних   осіб), місцезнаходження  майна  боржника,  рахунки  стягувача та боржника тощо;
4) резолютивна частина рішення; 
5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 
6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. 
Аналогічні вимоги містилися у п.1.4 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року №74/5, яка була чинною на час видачі виконавчого листа.
Також аналогічні вимоги містяться у ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року.
Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIVвизначено підстави, коли державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.
Зокрема, у п.6 ч.1 ст.26 зазначено, що державний  виконавець  відмовляє  у  відкритті виконавчого провадження у разі невідповідності   виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону.
Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист №2-834/11 містить: назву і дату видачі; найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; дату прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування стягувача; місцезнаходження стягувача; ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача; прізвище, ім`я та по батькові боржника; місце проживання боржника; індивідуальний ідентифікаційний номер боржника; резолютивну частину рішення; дату набрання законної сили рішенням; строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Станом на 22лютого 2016року (дата відкриття виконавчого провадження) заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04березня 2011року у справі №02/2-834-11, на виконання якого 05 травня 2011 рокубув виданий виконавчий лист №2-834/11 не було скасовано та набрало законної сили.
А відтак, колегія суддів вважає, що виконавчий лист №2-834/11 відповідав вимогам Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV, який був чинний на момент видачі виконавчого листа та на час винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження та у державного виконавця булі відсутні правові підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сивокозов О.М., приймаючипостанову від 22 лютого 2016 року про відкриття виконавчого провадження №50227879, діяв у спосіб та в межах Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV, тому відсутні підстави для визнання неправомірною та скасування вказаної постанови.
Отже, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.
Доводи апеляційної скарги про те, що Київська регіональна дирекція АТ «Райффайзен Банк Аваль», як зазначено у постанові про відкриття виконавчого провадження, не може бути належним стягувачем у виконавчому провадженні, так як законодавством України встановлено, що стягувачем може бути тільки юридична особа, а не її відокремлений підрозділ колегія суддів відхиляє, оскільки заочним рішенням від 04 березня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції заборгованість, а тому виконавчий лист був виданий на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції із значенням коду ЄДРПОУ останньої - 23494105, яка відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України є відокремленим структурним підрозділом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». 
Посилання в апеляційній скарзі на невідповідність між зазначеним у виконавчому листі місцем проживання ОСОБА_1 та її фактичного місця проживання станом на дату відкриття виконавчого провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки приймаючи виконавчий документ до виконання державний виконавець перевіряє відповідність його вимогам Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, державний виконавець не наділений повноваженнями вивчати обставини видачі виконавчого документу та його обгрунтованість. 
Доводи ОСОБА_1 про те, що виконавчий документ був виданий помилково, оскільки в ньому невірно зазначено дату набрання законної (юридичної) сили рішенням, згідно з яким видано виконавчий лист колегія суддів відхиляє, оскільки відповідності до ст.232 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. 
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
                                                  П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 23 березня 2021 року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 31 травня 2021 року.
            
Головуючий:
 
Судді: