Справа № 466/6413/20                        Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л. 
Провадження № 22-ц/811/595/21                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 квітня 2021 року м.Львів

  Справа № 466/6413/20
 Провадження № 22ц/811/595/21 

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,
секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 28 грудня 2020 року у складі судді  Луців-Шумської Н.Л., у справі за позовом  ОСОБА_1  на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про стягнення боргу, -                   

встановив:
25 серпня 2020 року позивач звернувся з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 19 жовтня 2018 року відбулося зіткнення автомобіля Honda Civic, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під його (позивача) керуванням та автомобілем  Opel Zafira, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який в результаті ДТП виїхав на зустрічну смугу руху та здійснив зіткнення з автомобілем  Peugeot 307, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням  ОСОБА_2 . Зазначає, що 7 листопада 2018 року між ним (позивачем) та ОСОБА_2  укладено договір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Відповідно до п.2 цього договору він (позивач) зобов`язався відшкодувати відповідачу збитки, завдані внаслідок ДТП у розмірі 6 000 грн. Пунктом 6 цього договору передбачено, що кошти відповідач мав відшкодувати не пізніше 15 лютого 2019 року. Вказує, що ОСОБА_2  кошти йому не повернув. Просить стягнути з відповідача 6 000 грн., а також 3 % річних за період з 15 лютого 2019 року по 19 серпня 2020 року в сумі 272,22 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2020 року в позові відмовлено.
Рішення суду оскаржив позивач. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Д атою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що 19 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Honda Civic, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїв зіткнення з попутним автомобілем Opel Zafira, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який в результаті зіткнення виїхав на зустрічну смугу руху, де відбулося наступне зіткнення з автомобілем Peugeot 307, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 

7 листопада 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. За умовами цього договору ОСОБА_1 зобов`язався відшкодувати ОСОБА_2 збитки, завдані внаслідок ДТП, у розмірі 6 000 грн. Ці кошти відшкодовані на час укладення договору (7 листопада 2018 року), про що вказано у п.3 договору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що цим договором визначено суть правовідносин між сторонами - відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок ДТП. 

У позовній заяві ОСОБА_1 посилається на п.6 договору, за яким ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 6 000 грн. не пізніше 15 лютого 2019 року.

Правовою підставою повернення цих коштів, а також стягнення 3 % річних за період з 15 лютого 2019 року по 19 серпня 2020 року в сумі 272,22 грн. позивач зазначає ст. 625 ЦК України, яка передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Встановлено, що ОСОБА_1 згідно договору від 7 листопада 2018 року про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, відшкодував ОСОБА_2 збитки, завдані внаслідок пошкодження майна у розмірі 6000 грн.

Пункт 6 договору про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП за яким ОСОБА_2 зобов`язується повернути ОСОБА_1 6000 грн. не пізніше 15 лютого 2019 року, суперечить правовій природі такого договору.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Водночас, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки отримання ОСОБА_2 грошового відшкодування за заподіяну внаслідок ДТП шкоду від ОСОБА_1 не породжує обов`язок відповідача повернути позивачу отримані у відшкодування шкоди кошти.

Зобов`язання із заподіяння шкоди або деліктне зобов`язання - це недоговірне зобов`язання, яке виникає внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав. Метою цього зобов`язання є поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, яка несе відповідальність за завдану шкоду.

Згідно із ч.ч. 1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), крім того, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (неотримана вигода).
З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в позові.
З висновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Підстави для скасування рішення суду відсутні.
Керуючись: ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Постанову складено і підписано 8 квітня 2021 року.

Головуючий 
Судді