ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/8402/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження  в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лугового Бориса Владленовича  на рішення Запорізького окружного адміністративного суду  від 21.12.2020 р. (суддя Прасов О.О., повне судове рішення складено 28.12.2020 р.)  в справі № 280/8402/20 за позовом ОСОБА_1  до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними,  зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом   до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, виражених у поданні до Пенсійного фонду України недостовірних, помилкових даних щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, сум фактичного заробітку/доходу та страхового стажу ОСОБА_1 , зобов`язання надати до Пенсійного фонду України виправлені дані щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, сум фактичного заробітку/доходу та страхового стажу позивача  в порядку, визначеному Розділом V  Наказу Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015 «Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»  за період з 29.03.2019 по 29.09.2019, а саме: за березень 2019 року кількість календарних днів у розрахунковому періоді зазначити в 3 календарні дні, заробітну плату, на яку нараховано єдиний соціальний внесок, - 1018,28 грн., страховий стаж - 3 дні та дані щодо сплаченого ЄСВ за позивача, виходячи з суми заробітної плати у розмірі 1018,28 грн.; за квітень 2019 року кількість календарних днів у розрахунковому періоді зазначити в 30 календарних днів, заробітну плату, на яку нараховано єдиний соціальний внесок, - 10522,35 грн., страховий стаж - 30 днів та дані щодо сплаченого ЄСВ за позивача, виходячи з суми заробітної плати у розмірі 10522,35 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.12.2020 р. в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі  представник позивача просить скасувати рішення з підстав не доведеності  обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити  нове рішення про задоволення позову. На думку апелянта, судом першої інстанції досліджувався неправильний предмет, оскільки замість дослідження питання порядку, строків та розміру нарахування ЄСВ у період з 29.03.2019 р. по 29.09.2019 р., судом першої інстанції вивчено питання порядку нарахування грошового забезпечення військовослужбовця. Судом першої інстанції на досліджена різниця між даними, які відображені у внутрішньої документації відповідача, та його відповіді на адвокатський запит щодо сум нарахованого ЄСВ,  сум фактичного заробітку та страхового стажу, не враховано, що за березень 2019 р. відповідач не сплатив за позивача ЄСВ, а за квітень 2019 р. сплатив ЄСВ у неповному обсязі та надав до податкових органів помилкові дані. Не враховано, що до страхового стажу підлягає зарахуванню весь період військової служби, тобто шість повних місяців. Посилається на висновки Верховного Суду, викладені в постановах в справах № 235/7373/16, № 242/5448/16-а, а також на іншу судову практику, зокрема, на судове рішення у справі № 500/2429/19.
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлено, що позивач є особою, що має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни  - учасників бойових дій.
У листі Запорізького міського центру зайнятості від 20.10.2020 за №5349/01-22 на адресу представника позивача зазначено, що 11.11.2019 ОСОБА_1 звернувся до Південного відділу сприяння зайнятості Запорізького міського центру зайнятості з питання сприяння у працевлаштуванні. З 19.11.2019 йому надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю як застрахованій особі без урахування страхового стажу відповідно до ч. 2, 4 ст. 22, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»  з 26.11.2019 на строк 360 к.д. З урахуванням відомостей, отриманих з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, страховий стаж за останні 12 місяців, що передують реєстрації ОСОБА_1  у Південному відділі сприяння зайнятості Запорізького міського центру зайнятості, складає 5 місяців. Оскільки сплата страхового внеску у квітні 2019 за березень 2019 є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховано до страхового стажу як неповний місяць, тому страховий стаж за останні 12 місяців, що передують реєстрації ОСОБА_1  у центрі зайнятості, складає 5 місяців. Тому допомога по безробіттю ОСОБА_1 призначена як застрахованій особі без урахування страхового стажу відповідно до ч. 2, 4 ст. 22, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». 
У довідці військової частини НОМЕР_1 про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від 16.10.2020 за №2400, виданій ОСОБА_1 , зазначено: місяці розрахункового періоду: березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень 2019 року; кількість календарних (на вимогу Фонду соціального страхування України - робочих) днів у розрахунковому періоді, за винятком календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин: березень 2019 року  3 дні, квітень 2019 року  30 днів, травень 2019 року  31 день, червень 2019 року  30 днів, липень 2019 року  31 день, серпень 2019 року  31 день, вересень 2019 року  29 днів; заробітна плата (грошове забезпечення, винагорода за цивільно-правовим договором), на яку нараховано єдиний внесок та/або страхові внески: березень 2019 року  0 грн., квітень 2019 року  1018,28 грн., травень 2019 року  10522,35 грн., червень 2019 року  21044,70 грн., липень 2019 року  10522,35 грн., серпень 2019 року  11522,35 грн., вересень 2019 року  20693,96 грн.; сума страхових внесків та/або єдиного внеску, сплачена застрахованою особою, гривень: березень 2019 року, квітень 2019 року, травень 2019 року, червень 2019 року, липень 2019 року, серпень 2019 року, вересень 2019 року; на виконання наказу Міністерства оборони України №30 від 25.01.2019 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2019 рік» грошове забезпечення нараховується та виплачується в поточному місяці за минулий. Грошове забезпечення за березень 2019 року виплачено в квітні 2019 року. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності фактичних та правових  підстав для висновку про протиправність дій відповідача у питанні  порядку виплати позивачу грошового забезпечення, не нарахування на виплати та не утримання єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у період березень-вересень 2019 року.
          Суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу за контрактом у складі військової частини НОМЕР_1 , має статус особи, що має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни  - учасників бойових дій.
Після звільнення з військової служби позивач звернувся до Запорізького міського центру зайнятості з питання надання статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю.
Листом Запорізького міського центру зайнятості  від 20.10.2020 р.  №5349/01-22  повідомлено представника позивача, що 11.11.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до Південного відділу сприяння зайнятості Запорізького міського центру зайнятості з питання сприяння у працевлаштуванні. З 19.11.2019 р. йому надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю як застрахованій особі без урахування страхового стажу відповідно до частин 2, 4 статті 22, частини 3 статті 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»  з 26.11.2019 р. на строк 360 календарних днів. З урахуванням відомостей, отриманих з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, страховий стаж за останні 12 місяців, що передують реєстрації ОСОБА_1  у Південному відділі сприяння зайнятості Запорізького міського центру зайнятості, складає 5 місяців. Оскільки сплата страхового внеску у квітні 2019 р. за березень 2019 р. є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховано до страхового стажу як неповний місяць, тому страховий стаж за останні 12 місяців, що передують реєстрації ОСОБА_1  у центрі зайнятості, складає 5 місяців. Тому допомога по безробіттю ОСОБА_1 призначена як застрахованій особі без урахування страхового стажу відповідно до ч. 2, 4 ст. 22, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». 
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від 16.10.2020 р. №2400, виданій ОСОБА_1 , місяці розрахункового періоду: березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень 2019 року; кількість календарних (на вимогу Фонду соціального страхування України - робочих) днів у розрахунковому періоді, за винятком календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин: березень 2019 року -  3 дні, квітень 2019 року  - 30 днів, травень 2019 року  - 31 день, червень 2019 року -  30 днів, липень 2019 року -  31 день, серпень 2019 року  - 31 день, вересень 2019 року -  29 днів; заробітна плата (грошове забезпечення, винагорода за цивільно-правовим договором), на яку нараховано єдиний внесок та/або страхові внески: березень 2019 року –  0  грн., квітень 2019 року  – 1 018,28 грн., травень 2019 року –  10 522,35 грн., червень 2019 року  – 21 044,70 грн., липень 2019 року  – 10 522,35 грн., серпень 2019 року  – 11 522,35 грн., вересень 2019 року –  20 693,96 грн.; зазначено суму страхових внесків та/або єдиного внеску, сплачена застрахованою особою, гривень: березень 2019 року, квітень 2019 року, травень 2019 року, червень 2019 року, липень 2019 року, серпень 2019 року, вересень 2019 року; на виконання наказу Міністерства оборони України №30 від 25.01.2019 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2019 рік» грошове забезпечення нараховується та виплачується в поточному місяці за минулий. Грошове забезпечення за березень 2019 року виплачено в квітні 2019 року. 
За відомостями персоніфікованого обліку відносно ОСОБА_1 кількість днів страхового стажу у березні 2019 року -  3 дні, квітні 2019 року  - 30 днів, травні 2019 року  - 31 день, червні 2019 року -  30 днів, липні 2019 року -  31 день, серпні 2019 року  - 31 день, вересні 2019 року -  29 днів; заробітна плата (грошове забезпечення, винагорода за цивільно-правовим договором), на яку нараховане єдиний внесок та/або страхові внески: березень 2019 року –  0  грн., квітень 2019 року  – 1 018,28 грн., травень 2019 року –  10 522,35 грн., червень 2019 року  – 21 044,70 грн., липень 2019 року  – 10 522,35 грн., серпень 2019 року  – 11 522,35 грн., вересень 2019 року –  20 693,96 грн.
Спірним в цій справі є питання правильності поданих страхувальником відомостей щодо кількості днів страхового стажу, розміру виплаченого доходу та нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI  (далі – Закон № 2464-VI), відповідно до абзацу сьомого пункту першого частини першої статті 4 якого платниками єдиного внеску є  роботодавці, зокрема, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб: військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України  "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"  та  "Про військовий обов`язок і військову службу"; осіб, які проходять строкову військову службу у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, Службі безпеки України та службу в органах і підрозділах цивільного захисту.
Згідно з абзацом третім пункту 1 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI нарахування та сплата єдиного внеску за платників, зазначених у  абзаці сьомому  пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в  порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, але не менше мінімального страхового внеску за кожну особу.
За приписами частини другої статті 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Згідно з пунктом 1 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого  наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 р. №435 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 15.05.2018 за №511), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за №460/26905, страхувальники, крім зазначених у пунктах 5, 6 цього розділу, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з ФО - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у частині подання Звіту за таких осіб зобов`язані формувати та подавати до органів доходів і зборів Звіт протягом 20 календарних днів, що настають за останнім днем звітного періоду. Звітним періодом є календарний місяць. Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів подається заформою №Д4згідно з додатком 4 до цього Порядку.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ (далі – Закон № 2011-ХІІ),  який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону № 2011-ХІІ порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. 
Пунктом 8 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197, грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир). 
Таким чином, виплата позивачу грошового забезпечення за минулий місяць у поточному є правомірною.  
Судом не встановлено неправильного визначення відповідачем кількості днів страхового стажу, а також надання відповідачем як страхувальником неправильних відомостей стосовно сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, сум фактичного заробітку/доходу позивача.
Так, за відомостями персоніфікованого обліку відносно ОСОБА_1 кількість днів страхового стажу у березні 2019 року складає  3 дні, квітні 2019 року  - 30 днів, травні 2019 року  - 31 день, червні 2019 року -  30 днів, липні 2019 року -  31 день, серпні 2019 року  - 31 день, вересні 2019 року -  29 днів.
Заробітна плата (грошове забезпечення, винагорода за цивільно-правовим договором), на яку нараховане єдиний внесок та/або страхові внески: березень 2019 року –  0  грн., квітень 2019 року  – 1 018,28 грн., травень 2019 року –  10 522,35 грн., червень 2019 року  – 21 044,70 грн., липень 2019 року  – 10 522,35 грн., серпень 2019 року  – 11 522,35 грн., вересень 2019 року –  20 693,96 грн.
При цьому відсутність за березень 2019 р.  відомостей про нарахований доход обумовлюється приведеним вище порядком нарахування та виплати грошового забезпечення, за яким грошове забезпечення нараховується та виплачується в поточному місяці за минулий, відповідно грошове забезпечення за березень 2019 року виплачено в квітні 2019 року. 
Посилання апелянта на неправильне визначення судом першої інстанції предмету доказування, оскільки замість дослідження питання порядку, строків та розміру нарахування ЄСВ у період з 29.03.2019 р. по 29.09.2019 р., судом першої інстанції вивчено питання порядку нарахування грошового забезпечення військовослужбовця, є необґрунтованим, адже судом першої інстанції питання нарахування грошового забезпечення досліджувалось у контексті нарахування та сплати єдиного внеску.  
Доводи апелянта про не врахування судом першої інстанції, що за березень 2019 р. відповідачем не сплачено за позивача ЄСВ, а за квітень 2019 р. сплачено ЄСВ у неповному обсязі, відповідно, відбулось подання до податкових органів помилкових даних, судом також визнаються необґрунтованими, адже відомості про нарахування та виплату єдиного внеску підтверджено бухгалтерськими та іншими документами, на підставі яких нараховувався та сплачувався єдиний внесок, що відповідає приписам частини другої  статті 9 Закону № 2464-VI.
Зокрема, несплата єдиного внеску у березні 2019 р. обумовлено тим, що грошове забезпечення за березень 2019 р. нараховане та виплачено позивачу у квітні 2019 р., за квітень 2019 р. – у травні 2019 р. Відповідно, у квітні та травні 2019 р. нарахування та сплата єдиного внеску відбулась також у місяцях нарахування та виплати грошового забезпечення.
Стосовно посилання апелянта на те, що до страхового стажу підлягає зарахуванню весь період військової служби, тобто шість повних місяців, суд зазначає, що порядок зарахування періоду військової служби до страхового стажу не спірним в цій справі, тому в контексті спірних правовідносин суд не може формулювати правові висновки з цього питання.
Фактично таке питання мало б досліджуватися судами у разі оскарження позивачем рішень, дій або бездіяльності центру зайнятості щодо призначення позивачу допомоги по безробіттю, що не є спірним в цій справі.
В цьому контексті посилання апелянта на судову практику, зокрема, рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від  21.02.2020 р. в справі  № 500/2429/19 є цілком незмістовним через відмінність предмету доказування в цій справі та в справі, яка переглядається зараз. 
Також суд не бере до уваги посилання апелянта на висновки Верховного Суду, викладені в постановах в справах № 235/7373/16, № 242/5448/16-а, зважаючи на відмінність предмету доказування в зазначених справах  від предмету доказування в справі, що переглядається судом, адже в приведених справах предметом доказування були рішення (дії, бездіяльність) органу Пенсійного фонду стосовно не зарахування до страхового стажу осіб періодів, у яких роботодавцем не сплачено страхові внески за робітника, тоді як в цій справі позов пред`явлено саме до страхувальника, яким доведено правомірність нарахування та сплати єдиного внеску за позивача.
Таким чином, суд визнає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини 6 статті 12 КАС України, розглянута за  правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України  розглядаються за правилами загального позовного провадження,  судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку,  крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,  315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лугового Бориса Владленовича  на рішення Запорізького окружного адміністративного суду  від 21.12.2020 р.   в справі № 280/8402/20 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду  від 21.12.2020 р.   в справі № 280/8402/20  за позовом ОСОБА_1  до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними,  зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 05.04.2021 р. та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
          Повне судове рішення складено 05.04.2021 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко