Головуючий суду 1 інстанції - Кордюкова Ж.І.
Доповідач -Гаврилюк В.К.

Справа № 428/10402/20
Провадження № 22-ц/810/410/21

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року                                                                              м. Сєвєродонецьк
                                                                                      
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого – Гаврилюка В.К.,
суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний»
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 березня 2021 року, ухвалено у складі судді Кордюкової Ж.І.,
за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватне акціонерне товариство «СК АСКО ДС» (далі – ПрАТ «СК АСКО ДС») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 07.10.2020 року на перехресті вулиць Партизанська та Енергетиків в м. Сєвєродонецьку Луганської області сталась дорожньо-транспортна пригода. Водій автомобіля Chevrolet Aveo, номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не виконав вимоги дорожнього знаку та не надав перевагу у русі автомобілю ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , та який належить йому на праві власності. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль отримав механічні пошкодження. Вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, встановлено постановою суду від 28.10.2020 року по справі №428/8525/20. ПрАТ «СК АСКО ДС» провело оцінку пошкоджень транспортного засобу та виплатило йому страхову виплату в сумі 9745,50 грн шляхом перерахування грошових коштів на його рахунок. За відрахуванням комісії банку за трансакцію в сумі 48,73 грн він отримав 9696,77 грн. Для проведення відновлювальних робіт автомобіля він звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс-Лада», яке після обстеження автомобіля видало рахунок-фактуру від 01.12.2020 року №95, згідно з яким сума ремонтних робіт становить 33656 грн. Оскільки вартість відновлювального ремонту значно перевищує суму страхового відшкодування, то різниця між страховою виплатою та реальною сумою, необхідною для проведення відновлювальних робіт, в розмірі 23959,23 грн. підлягає стягненню в солідарному порядку з ОСОБА_2 , як винуватця дорожньо-транспортної пригоди, та ОСОБА_3 , як власника автомобіля – джерела підвищеної небезпеки. Крім того, дорожньо-транспортною пригодою йому, його дружині, яка керувала автомобілем на момент зіткнення, та дитині, яка знаходилась в автомобілі в момент зіткнення, завдано моральну шкоду, розмір якої він оцінив у 7000 грн. Просив суд стягнути на свою користь солідарно з відповідачів матеріальну шкоду в сумі 23959,23 грн. та з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 7000 грн.
Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 7000 (сім тисяч) грн. 00 коп. та судові витрати в сумі 190 (сто дев`яносто) грн 10 коп., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Суд обґрунтував рішення тим, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності третьої особи та є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди з відповідача ОСОБА_2 .
В апеляційні скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 березня 2021 року скасувати в частині відмови стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 23959,23 грн та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що висновок суду про те, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності третьої особи і є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди з відповідача ОСОБА_2 суперечить судовій практиці та є помилковим.
Також позивач зазначив, що суд не звернув уваги, що різниця між виплаченою йому третьою особою сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, викликана у тому числі із законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди третьою особою, а саме врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлюваним ремонтом транспортного засобу.
Крім того, зазначає, що оскільки вартість майнового збитку, завданого йому пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_2 , перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року відповідачам роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
Копію зазначеної ухвали відповідачі отримали 04 травня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 82), проте відзиву на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшло.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням в сумі 23959,23 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762 * 100 = 176200 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача,  дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності третьої особи і є підставою для відмови у стягненні майнової шкода з відповідача ОСОБА_2 . Суд вважав, оскільки позивач заявив позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди до неналежного відповідача, а суд за своєю ініціативою не може цього зробити, що само по собі унеможливлює правильне вирішення спору по суті, то у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.  
Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Пунктами 9.1., 9.2. ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.
Відповідно до пункту 22.1. ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .
07.10.2020 року на перехресті вулиць Партизанська та Енергетиків в м. Сєвєродонецьку Луганської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Chevrolet Aveo, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок якої належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження. 
ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що підтверджується  постановою суду від 28.10.2020 року по справі №428/8525/20.
Таким чином, дійсно позивачу ОСОБА_1 була спричинена матеріальна шкода, оскільки був пошкоджений належний йому на праві власності автомобіль.
За заявою ПрАТ «СК АСКО ДС» було проведено оцінку транспортного засобу ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_2 , за результатами якої складено звіт 23.10.2020 року №03/10, та визначено, що розмір матеріальної шкоди спричиненої власнику автомобіля ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо - транспортної пригоди станом на 07.10.2020 року становить 11694,61 грн.
За відрахуванням ПДВ в розмірі 20%  ПрАТ «СК АСКО ДС» виплатила ОСОБА_1 згідно страхового акту страхове відшкодування в розмірі 9745,50 грн. відповідно до страхового акту від 29.10.2020 року №3187/20 ГО.
Згідно з рахунком – фактурою Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс-Лада» від 01.12.2020 року №95 сума ремонтних робіт автомобіля ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_2 , становить 33656 грн.
Відповідно до страхового полісу № АО/2666488 страховиком відповідача з страховим лімітом 130 000 грн на момент вчинення ДТП була ПрАТ «СК АСКО ДС».
Ураховуючи викладені вище обставини, апеляційний суд  вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те,  що закон покладає обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, у разі недостатності страхової виплати на ту особу, яка на відповідній правовій підставі користувалась джерелом підвищеної небезпеки. 
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_5 була застрахована в ПрАТ «СК АСКО ДС», яка і виплатила позивачу страхове відшкодування, а тому саме ця страхова компанія є належним відповідачем у цій справі, оскільки саме до неї мають бути заявлені вимоги про відшкодування шкоди, спричиненої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, які, на думку останнього, не були в повному обсязі встановлені та виплачені страховиком.
Судом враховані висновки Великої палати Верховного Суду, викладені у постанові від 04.07.2018 року по справі №755/18006/15-ц, яка зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови, згідно якого у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.). 
Вказані висновки щодо застосування відповідної норми права були враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на вимогу закону до законності і обґрунтованості судового рішення (статі 263 ЦПК України).
Тому необґрунтованим є довід апеляційної скарги, що висновки суду суперечать судовій практиці та є помилковими.
Оскільки страховиком виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 11694,60 грн, а страхова сума за шкоду, заподіяну майну, за договором страхування становить 130000 грн, то висновок суду про те, що суб`єктом, який має задовольнити вимогу позивача за завдану матеріальну шкоду, розмір якої не перевищує страхового відшкодування, повинна бути ПрАТ «СК АСКО ДС» є правильним.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не звернув уваги, що різниця між  виплаченою йому третьою особою сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, викликана у тому числі із законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди третьою особою, а саме врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлюваним ремонтом транспортного засобу та про те, що оскільки вартість майнового збитку, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим  відшкодуванням є необґрунтованими з підстав викладених вище.
Ураховуючи викладені обставини апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог як деліктне зобов`язання між позивачем як потерпілою в ДТП особою та відповідачем із завдання останнім шкоди майну позивача внаслідок ДТП, правильно застосував відповідні норми матеріального права, оскільки за умови існування договірних зобов`язань між відповідачем та страховою компанією, якою застраховано обов`язкову цивільно-правову відповідальність відповідача, обов`язок з відшкодування завданої шкоди у відповідача може виникати лише у разі перевищення розміру завданої шкоди ліміту відповідальності страховика.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374,  ст. 375, 384 ЦПК України,  Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Дата складання повного тексту постанови 08 червня 2021 року.

Головуючий                                                                                     В.К. Гаврилюк

Судді                                                                         В.В. Кострицький

М.В. Назарова