ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6065/21 Справа № 210/926/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 210/926/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»  на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від  08 квітня  2021 року,яке ухвалене суддею Чайкіною О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 12 квітня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.
Позовна заява обґрунтована тим, що з 09 червня 2000 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», де з 01 грудня 2018 року переведений в ЦПА водієм автотранспортних засобів (автобус, вище 12 м.), автотранспортних засобів, автоколони № 11, що підтверджується трудовою книжкою позивача.
17 січня 2021 року, під час виконання трудових обов`язків, з позивачем трапився нещасний випадок на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», за результатами розслідування якого комісією було складено Акт № 1 про нещасний випадок на виробництві.
Актом про розслідування нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, від 17 січня 2021 року визначений вид події - дорожньо-транспортна пригода на території підприємства: у тому числі наїзд транспортних засобів на потерпілого, а основною причиною нещасного випадку визначена – організаційна – невиконання вимог інструкцій з охорони праці п.п. 1.6.3, 3.4, 3.8 інструкції з охорони праці для водія автотранспортних засобів автотранспортного управління ОП.161.03.19.
Позивач при надходженні до лікарні мав стан середньої тяжкості, де йому було встановлено основний діагноз – забій грудної клітини, ЗТЖ, забій підшлункової залози, забій поперекового відділу хребта. Вище вказане травмування позивача призвело до значних травм життєвоважливих органів та зрештою спричинило довготривале лікування.
Зважаючи на вказане, позивач вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати йому, як потерпілому на виробництві, моральну шкоду, яку останній оцінює в розмірі 100 000,00 грн. виходячи з характеру отриманого ним травмування, фізичного болю, морального болю, як позивача так і членів його сім`ї, та загалом враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача та членів його сім`ї. 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від  08 квітня  2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень 00 копійок, без утримання податку з доходу фізичних осіб.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судові витрати в сплаті судового збору в розмірі 908 гривень 00 копійок.
В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди». Вважає, що судом не враховано, що позивач не звертався до МСЕК з метою встановлення стійкої втрати професійної працездатності. Також, звертає увагу суду на те, що визначений розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в трудових відносинах з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», на посаді водія автотранспортних засобів, 17 січня 2021 року, близько 09 год. 20 хв., під час виконання трудових обов`язків, короткочасно був притиснутий між капотом автобусу і стіною боксу, внаслідок чого отримав – сполучену травму: забій грудної клітини, закриту травму черевної порожнини, забій підшлункової залози, забій м`яких тканин поперекової ділянки.
З Акту № 1 Форми Н-1/П спеціального розслідування нещасного випадку встановлено, що 17 січня 2021 року ОСОБА_1 працював у зміні з 05 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин. Прибувши на роботу відповідно до графіку змінності, переодягнувся у спецодяг, отримав шляховий лист № 110043922 від 17.01.2021 року, після чого пройшов передзмінний медогляд. Після проходження передзмінного медогляду, ОСОБА_1 здійснив огляд та перевірку технічного стану автобусу МАЗ-107485, державний номерний знак НОМЕР_1 , та відправився на лінію для виконання робіт з перевезення робітників підприємства. Після перевезення працівників підприємства, ОСОБА_1 о 08 годині 05 хвилин прибув на територію автотранспортного управління та поставив автобус МАЗ-107485, державний номерний знак НОМЕР_1 , до боксу для стоянки автобусів автоколони № 11, де очікував час для виконання наступних перевезень. 
В дану робочу зміну, 17.01.2021 року з 05 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин, також працював водій автотранспортних засобів автоколони № 11 автотранспортного управління ОСОБА_3 . Даний водій прибувши цього ж дня на підприємство відповідно до свого графіку роботи переодягнувся у спецодяг, отримав шляховий лист № 110043922 від 17.01.2021 року, після чого пройшов передзмінний медичний огляд. Надалі ОСОБА_3 , здійснив огляд та перевірку технічного стану автобусу ЛАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2 , та саме під час даної перевірки працівник виявив, що на автобусі ЛАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2 , не працює педаль зчеплення, про що він повідомив начальнику автоколони №11 ОСОБА_4 , який запропонував працівникові виконувати роботу з перевезення робітників підприємства на автобусі ЛАЗ, державний номерний знак НОМЕР_3 . Після чого ОСОБА_3 , отримав шляховий лист вже на ЛАЗ, державний номерний знак НОМЕР_4 , здійснив огляд та перевірку технічного стану даного автотранспортного засобу направився на АЗС для заправки паливом, де виявив, що кришка горловини паливного бака закрита на замок. Повернувшись на територію автотранспортного управління, у зв`язку зі складними погодними умовами (низькою температурою повітря на вулиці «-180С»), ОСОБА_3 , прийняв рішення поставити автобус ЛАЗ, державний номерний знак НОМЕР_3 , до боксу для стоянки автобусів автоколони № 11. Заїзжаючи в бокс, у зв`язку з низькою температурою повітря на вулиці («-180С»), ОСОБА_3 прийняв рішення встановити автобус капотом максимально близько до стіни боксу, по якій прокладена система опалення. У цей час, під час заїзду автобусу ЛАЗ держ. № НОМЕР_4 , ОСОБА_1 пересувався вздовж стіни боксу, по якій прокладена система опалення. Підходячи до місця установки автобуса ЛАЗ, державний номерний знак НОМЕР_4 , ОСОБА_1 впевнився, що ОСОБА_3 зупинив автобус ЛАЗ, державний номерний знак НОМЕР_4 , на відстані 0,6 м., але не вимкнув двигун автобусу. О 09 годині 20 хвилин, побачивши, що автобус ЛАЗ, державний номерний знак НОМЕР_4 , зупинився, ОСОБА_1 продовжив пересуватися уздовж стіни боксу і у цей час автобус раптово сіпнувся, при цьому ОСОБА_1 короткочасно був притиснутий між капотом автобусу і стіною боксу, внаслідок чого отримав – сполучену травму: забій грудної клітини, закриту травму черевної порожнини, забій підшлункової залози, забій м`яких тканин поперекової ділянки.
Після надання позивачеві ОСОБА_1 першої медичної допомоги, його машиною швидкої медичної допомоги було доставлено до Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР, де в подальшому він проходив обстеження та стаціонарне лікування. Позивач при надходженні до лікарні мав стан середньої тяжкості та йому було встановлено основний діагноз – забій грудної клітини, ЗТЖ, забій підшлункової залози, забій поперекового відділу хребта.
Спір виник з приводу відшкодування позивачеві моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я, а саме отримання травми у вигляді забою грудної клітини, ЗТЖ, забою підшлункової залози та забою поперекового відділу хребта, внаслідок нещасного випадку на виробництві.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманим ним на виробництві ушкодження здоров`я.
Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 10  000,00 грн., суд виходив з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції, нещасний випадок з позивачем сталися під час виконання ним трудових обов`язків, а ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»  про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки з Акту № 1 за формою Н-1/П вбачається, що водій ОСОБА_3 після заїзду до боксу для стоянки автобусів автоколони №11 зупинив автобус на відстані 0,6м від стіни боксу, не вимкнувши при цьому двигун автобусу (а.с. 14), тобто цим Актом встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці. 
Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.
Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.
Так, стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).
Згідно абзацу 9 пункту 5 Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до вказаного закону. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167ЦК України та ст.237-1 КЗпПУ їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.22 Конституції України.
Частина 1 ст.237-1КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з виробничою травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено його нормальні життєві зв`язки, він був позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчував незручності в зв`язку з отриманою травмою, внаслідок чого переносить моральні страждання.
Доводи ж апеляційної скарги відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про те, що судом першої інстанції не враховано, що позивач не звертався до МСЕК з метою встановлення стійкої втрати професійної працездатності, колегією суддів відхиляються, як безпідставні, адже, стаття стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, й не ставить таке право у залежність від наявності або ж відсутності стійкої втрати професійної працездатності.
Крім того, як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Отже, той факт, що травмування позивача ОСОБА_1 (ушкодження здоров`я) внаслідок нещасного випадку на виробництві не потягло за собою встановлення висновком МСЕК ступеня втрати професійної працездатності, не свідчить про відсутність у роботодавця обов`язку з відшкодування завданої моральної шкоди, адже, як уже зазначалося вище, правовими підставами для відшкодування роботодавцем працівникові моральної шкоди, завданої ушкодженням на виробництві, є доведення факту такого ушкодження здоров`я та перенесення у зв`язку з цим моральних страждань.
В даному випадку, позивачем ОСОБА_1 належними та допустимими доказами доведено, як факт ушкодження його здоров`я на виробництві при виконання трудових обов`язків, так і завдання йому у зв`язку з цим моральної шкоди.
Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 
При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Зокрема, судом враховано ступінь вини позивача ОСОБА_1 у настанні нещасного випадку, тривалість лікування внаслідок отриманих на виробництві травм, та вірно визначено, що справедливим у даному випадку буде визначення розміру відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн., а не 100 000,00 грн., як просив позивач у позовній заяві. При цьому, колегією суддів враховано, що судом першої інстанції в десять разів зменшено розмір відшкодування моральної шкоди, заявлений позивачем, у зв`язку з чим не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що визначений розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.
Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - залишити без задоволення.
Рішення  Дзержинського  районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від  08 квітня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

       Повне судове рішення складено 23 червня 2021 року.

Головуючий: 

Судді: