П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
25 червня 2021 року                                                                                              м. Київ
 
Справа № 755/18208/20
Провадження: № 22-ц/824/8518/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Іванової І.В., Пікуль A.A.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Позднякова Петра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 
 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Марфіної Н.В.,
 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, 
 
в с т а н о в и в:
 
У грудні 2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.06.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11177002000 на суму 21 029 доларів США зі сплатою 12,5% річних. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 21 029 доларів США. 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу №05/12, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кредекс Фінанс», а ТОВ «Кредекс Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі,за договором кредиту №11177002000 від 27.06.2007 року. 20.04.2012 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладеного договір факторингу №05/12-КВ, відповідно до якого ТОВ «Кредекс Фінанс» відступило ТОВ «Вердикт Фінанс», а ТОВ «Вердикт Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі, за договором кредиту №11177002000 від 27.06.2007 року. 14.07.2020 року між ТОВ «Вердикт Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір №14-07/2020 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Фінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту №11177002000 від 27.06.2007 року. Таким чином, на теперішній час ТОВ «Вердикт Капітал»як позивач наділений правом грошової вимоги до відповідачки. За період користування кредитними коштами відповідачка здійснювала часткові погашення основної суми кредиту, проте заборгованість за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредиту, сплати відсотків та пені станом на 04.11.2020 року складає 795199,19 грн., з яких: 764920,79 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 30278,19 грн. - заборгованість по нарахованим відсоткам з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості. Посилаючись на положення ст.ст. 625, 1049 ЦК України позивач зазначає, що загальний розмір заборгованості станом на 04.11.2020 року відповідно до розрахунку заборгованості становить 211769,97 грн. Нарахування 3% річних проведено на суму 764 920,79 грн. (заборгованість за тілом кредиту) за період із 04.11.2017 року - 04.11.2020 року і складає 68915,53 грн. Нарахування пеніза подвійною обліковою ставкою проведено на суму 764920,79 грн. (заборгованість за тілом кредиту) за період із 04.11.2019 року - 04.11.2020 року і складає 142854,44 грн. За наведених обставин, позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором №11177002000 від 27.06.2007 року у розмірі 211769,97 грн., покласти на відповідача понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3176,55 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 березня 2021 року позов ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором №11177002000 від 27.06.2007 року у розмірі 56 903 грн.
В іншій частині позову  відмовлено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 857, 67 грн. 
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 5400 грн.
  Не погодившись із таким судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, адвокат Поздняков П.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати  рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у позові.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що строк позовної давності до пред`явлених позивачем вимог сплив 15.07.2013 року, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду від 02 грудня 2015 року у справі № 755/7124/14-ц за правовідносинами, які виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11177002000 від 27.06.2007 року. А тому просив суд апеляційної інстанції застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Також зазначив, що матеріали справи не містять доказів про перехід права вимоги від одного до наступного кредиторів щодо боржника ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять актів приймання-передачі прав вимоги, як це передбачено п. 4 договору про відступлення права вимоги № 14-07/2020. Також вказав, що суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що 24.12.2008 року ПАТ «Укрсиббанк» в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 прийняв від неї заставний автомобіль на реалізацію. Неправильним вважав і те, що суд першої інстанції самостійно здійснив розрахунок основної суми заборгованості та 3 % річних з огляду на приписи ст. 625 ЦК України.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 29 квітня  2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Правом відзиву на апеляційну скаргу  ТОВ «Вердикт Капітал» не скористалось, копію ухвали Київського апеляційного суду про відкриття провадження у справі та копію апеляційної скарги отримало 30 квітня 2021 року на електронну адресу, зазначену в апеляційній скарзі, та яка міститься у вільному доступі.
За правилом частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України та частини 1 статті 369 ЦПК України.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 27.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1  у справі був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11177002000 на суму 21029,00 доларів США з терміном повернення не пізніше 27.06.2014 року та сплатою процентів у розмірі 12,5% річних за користування кредитними коштами.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.05.2011 року (справа №2-216/2011) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 23319,44 долара США, що за офіційним курсом станом на 16.04.2010 року становить 184825,20 грн., судові витрати по сплаті державного мита в сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., а всього 186645,20 грн.
20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» був укладений договір факторингу №05/12, відповідно до умов якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за кредитами, а фактор зобов`язується придбати права вимоги за кредитами, прийняти їх і сплатити ціну продажу, передбачену цим договором.
20.04.2012 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» був укладений договір факторингу №05/12-КВ, відповідно до умов якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за кредитами, а фактор зобов`язується придбати права вимоги за кредитами, прийняти їх і сплатити ціну продажу, передбачену цим договором.
14.07.2020 року між ТОВ «Вердикт Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами №14-07/2020, згідно умов якого, у порядку та на умовах, визначених цим договором, сторона 1 зобов`язується відступити (передати) стороні 2 належне стороні 1 право вимоги, яке належить їй на підставі договору факторингу №05/12-КВ від 20.04.2012 року укладеного з ТОВ «Кредекс Фінанс», зокрема, за кредитним договором №11177002000 від 27.06.2007 року, який укладено між ПАТ «УкрСиббанк» та боржником, в обсязі, що визначається в цьому договорі, та сторона 2 зобов`язується сплатити на користь сторони 1 еквівалент грошової суми в розмірі ціни договору на умовах цього договору та прийняти право грошової вимоги.
Згідно витягу з додатку №3 до договору №14-07/2020 від 14.07.2020 року про відступлення прав вимоги за кредитним договором, під номером 18 значиться ПІБ боржника - ОСОБА_1 , договір №11177002000, дата договору - 27.06.2007 року, сума боргу станом на дату відступлення у гривневому еквіваленті за курсом НБУ - 764920,79 грн.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.05.2011 року достроково стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 23 319,44 доларів США і з цього часу кредитор не мав права нараховувати проценти або неустойки, передбачені умовами договору кредиту.Натомість вбачається, що за договором №14-07/2020 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 14.07.2020 року позивачу відступлено вимогу на суму 764 920,79 грн., яка станом на час відступлення за курсом НБУ дорівнює 28 238,05 доларів США. Отже,після прийняття наведеного рішення суду про дострокове стягнення кредитної заборгованості відбулось додаткове нарахування заборгованості на підставі умов договору кредиту, що не відповідає вимогам чинного законодавства та суперечить правовим позиціям Верховного Суду з цього питання.За таких умов суд вважав, що нарахування 3% річних від простроченої суми має відбуватись за вказаний позивачем період на суму боргу, визначену рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.05.2011 року, в розмірі 23319,44 доларів США, що станом на час відступлення позивачу права вимоги (14.07.2020 року) за офіційним курсом НБУ становило 631 683,99 грн. та відповідно за проведеними судом розрахунками 3% річних від простроченої суми складає 56 903,00 грн. Стосовно стягнення з відповідача пені за подвійною обліковою ставкою у сумі 142854,44 грн., що нарахована позивачем на суму боргу в розмірі 764920,79 грн. за період з 04.11.2019 року - 04.11.2020 року, суд вважав такі позовні вимоги безпідставними, а тому у задоволенні цих вимог відмовив.
Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить за наступного.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність", у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями у кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.
Згідно з статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється  засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Згідно ч. 7 ст. 81ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Як убачається із позовної заяви, звертаючись до суду із вказаним позовом. ТОВ «Вердикт Капітал» на обґрунтування свої вимог зазначало, що набуло право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 на підставі договору про відступлення права вимоги № 14-07/2020 від 14.07.2020 року, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Вердикт Фінанс», яке у свою чергу набуло таке право на підставі договору про відступлення права вимоги № 05/12-КВ, укладеного між ТОВ «Вердикт Фінанс» та ТОВ «Креденс Фінанс», яке набуло таке право на підставі договору про відступлення права вимоги № 05/12 від 20.04.2012 року, укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс».
Згідно п.1.1 договору про відступлення права вимоги № 14-07/2020 від 14.07.2020 року, в порядку та на умовах, визначених договором, сторона 1 - ТОВ «Вердикт Фінанс» зобов`язується відступити (передати) стороні 2 - ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги, яке належить їй на підставі договору факторингу № 05/12-КВ від 20.04.2012 року, укладеного з ТОВ «Кредекс Фінанс», за кредитним договорами,  в тому числі, №11177002000 від 27.06.2007 року, з усіма змінами і доповненнями до них, які укладені між ПАТ «Укрсиббанк» та боржниками, що зазначені у додатку 3 до договору в обсязі, що визначається в цьому договорі, та сторона 2 ТОВ «Вердикт Капітал» зобов`язується сплатити на користь сторони 1 ТОВ «Вердикт Фінанс» еквівалент грошової суми в розмірі ціни договору на умовах цього договору та прийняти право грошової вимоги. 
Під правами вимоги розуміються всі права вимоги до боржника, що наявні у сторони 1по кредитним договорам на дату укладення даного договору, в тому числі право грошової  вимоги заборгованості за кредитом, процентами, що належать до сплати за користування кредитним  коштами, що передбачено кредитним договором, а також права, що забезпечують виконання зобов`язання боржника за кредитним договором (п. 1.3 договору).
У пунктах 1.4, 1.5 договору сторони погодили, що сума права вимоги, що відступається за цим договором, станом на дату укладення цього договору становить 29 818 655,04 грн. Права вимоги відступаються в повному обсязі (у розмірі на дату відступлення) та на умовах, що визначені за цим договором, та які існують на момент їх відступлення за кредитним договором.
Згідно п.п. 2.1,2.2 договору, у разі та після виконання стороною 2 на користь сторони 1 в порядку та на умовах згідно п.п. 3.1-3.3 цього договору та в день укладення цього договору, сторона 1 відступає на користь сторони 2 права вимоги, про що укладається відповідний акт приймання-передачі  прав вимоги між стороною 1 та стороною 2. Датою відступлення (переходу) прав вимоги є день, в який сторони склали і підписали акт приймання -передачі прав вимоги.
В разі та після виконання стороною 2 свого обов`язку щодо здійснення розрахунку відповідно до п. 3.2 та 3.3 цього договору та складання акту приймання-передачі прав вимоги, сторона 1 відступає на користь сторони 2 права вимоги за кредитним договором.
Відповідно до п.п. 3.1-3.3 договору, ціна цього договору складає суму коштів в національній валюті України - гривні в розмірі 58 258 грн.
Виконання стороною 2 п. 3.1 цього договору підтверджується підписанням сторонами додатку 1 (акту приймання-передачі права вимоги).
Згідно п. 12.8 договору до цього договору в якості його невід`ємної частини додаються наступні додатки: 1) додаток 1 - акт приймання-передачі прав вимоги; 2 )додаток 2 - акт приймання-передачі документів.
На підтвердження  права вимоги до відповідачки ТОВ «Вердикт Капітал» надало суду лише копію договору про відступлення права вимоги № 14-07/2020 від 14.07.2020 року та витяг (додаток № 3 до договору про відступлення права вимоги № 14-07/2020 від 14.07.2020 року). Додатків 1 та 2, які є невід`ємною частиною договору про відступлення права вимоги № 14-07/2020 від 14.07.2020 року,  а саме акту приймання-передачі прав вимоги та акту приймання-передачі документів  матеріали справи не містять.
За відсутності акту приймання-передачі прав вимоги встановити факт набуття ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до ОСОБА_1   за кредитним договором №11177002000 від 27.06.2007 року не є можливим.
Оскільки  позивачем не доведено належним та допустимими  доказами факту переходу до нього права вимоги до відповідачки, колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість заявлених ним позовних вимог, а відтак такі вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо застосування судом апеляційної інстанції строків позовної давності, колегія суддів ураховує наступне.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, провадження № 14-59цс18, викладено правовий висновок про те, що якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.
Ухвалою  Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року відкрито провадження у справу, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 77-78).
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію ухвали про відкриття провадження у справі ОСОБА_1 отримала 14 січня 2021 року (а.с.82).
Скориставшись передбаченим ст. 278 ЦПК України правом, ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву, проте питання щодо застосування строків позовної давності у ньому не порушила (а.с. 84-89).
Отже, ОСОБА_1 про розгляд справи судом першої інстанції була повідомлена належним чином, відповідно, не була позбавлена можливості заявити про сплив строків позовної давності в суді першої інстанції. Наведене позбавляє  ОСОБА_1 та її представника заявити про застосування строків позовної давності в суді апеляційної інстанції.
 Доводи апеляційної скарги про те, що суд самостійно здійснив розрахунок суми заборгованості до уваги колегії суддів не приймаються з огляду на правовий висновок, висловлений Верховним Судом у постанові 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15-ц, згідно якого, визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд зобов`язаний  належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. 
Поза увагою суду першої інстанції залишилися норми цивільного процесуального закону, відповідно до яких обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів, а також захист порушеного права особи, яка звернулася до суду.
Доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи. Суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі та не надав оцінки наданим позивачем доказам щодо наявності у нього права вимоги до відповідачки, так як наслідок, дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За наведених підстав, апеляційна скарга адвоката Позднякова П.В. в інтересах ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 березня 2021 року скасуванню з ухвалення нового судового рішення про відмову у позові.
Згідно ч. 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України,  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Ураховуючи, що наслідком апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції є  задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у позові, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, з  ТОВ «Вердикт Капітал» на користь  ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 362 грн, сплачені за подання апеляційної скарги.
 
Керуючись  ст.ст. 369, 374, 376, 382, 384  ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу адвоката Позднякова Петра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (ЄДРПОУ 36799749, 04053, м. Київ, вул. Кудрвський узвіз, буд. 5-Б) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.   

 
Головуючий                                                                                         Т.О. Невідома

Судді                                                                                                     А.А. Пікуль

                                                                                                               І.В. Іванова